EUMENIDEHNK 217 



gere og bestaar øverst at" den oprindelige Traad, paa 

 hvilken der følger et Slags Baand. Ormen er i Færd 

 med at æde: med Hovedet nedad angriber den en af 

 Sommerfuglelarvernes slappe Bug. Med et Halmstråa 

 berører jeg det endnii iibeskadigede Offerlam, Sommer- 

 fuglelarverne begynder at bevæge sig, og straks træk- 

 ker Larven sig tilbage fra Kampen. Og hvorledes! 

 Under følger efter Under, hvad jeg tog for en flad 

 Snor, for et Raand i den nederste Ende af Ophæng- 

 ningstraaden, er er. Skede, et Foderal, en Slags Op- 

 stigningsskakt, i hvilken Ormen kryber baglæns ind 

 og stiger tilvejrs. Det er Æghylsteret, der har be- 

 varet sin cylindriske Form og maaske er bleven for- 

 længet ved særligt Arbejde af den Nyfødte, som danner 

 denne Tilflugtskanal. Ved mindsle Tegn paa Fare i 

 Sommerfuglelarveklumpen trækker Larven sig tilbage til 

 sit Hylster og stiger op til Loftet, hvortil den myldrende 

 Sværm ikke kan naa. Naar der er bleven Ro igen, 

 lader den sig glide iid af sit Etui og sætter sig til Bords 

 igen paa sin Føde, med Hovedet nedad, Bagparten i 

 Vejret, og parat til at trække sig tilbage. 



Tredie og sidste Akt: Larven har faaet Kræfter og 

 er nu saa stærk, at den ikke mere bliver forskrækket 

 ved Bevægelsen af Sommerfuglelarvernes Rygge. Og 

 for øvrigt er disse, spægede ved deres Faste og svæk- 

 kede ved den lange Bedøvelse, bleven mere og mere ude 

 af Stand til at forsvare sig. Paa de Farer, der truer 

 den let beskadelige Nyfødte, følger Sikkerheden i den 

 kraftige Ungdomsalder, og Ormen, der for Fremtiden 

 foragter sit Opstignings-Foderal, lader sig falde ned 

 paa det tiloversblevne Vildt. Derefter skrider Fest- 

 maaltidet frem paa almindelig Vis. 



Dette har jeg set i begge Eumenidernes Reder, og 

 dette har jeg vist til Venner, som blev endnu mere over- 

 raskede end jeg over den snilde Fremgangsmaade. 



