218 j. H. fabre: instinktets mysterier 



Ægget, der er ophængt i Loftet i Afstand fra Føden, 

 har intet at frygte af Sommerfuglelarverne, der holder 

 sig nede i Cellen. Den nyudklækkede Orm, hvis Op- 

 hængningssnor er bleven forøget med Ægkapselen, naar 

 ned til sit Bytte og tager forsigtigt Hul paa det. Hvis 

 der er Fare paa Færde, stiger den op under Hvælvingen, 

 idet den trækker sig ind i sit Føderal. Nu bliver det 

 forklarligt, at mine tidligere Forsøg mislykkedes: 

 u vidende, som jeg var, om den frelsende Traad, der 

 er saa spinkel, saa let at rive itu, fik jeg snart 

 fat paa Ægget, snart paa den unge Larve, naar 

 mit Indbrud ovenfra havde faaet dem til at falde 

 ned midt i Provianten. Bragt i direkte Berøring med 

 det farlige Bytte, kunde hverken det ene eller den anden 

 trives. Hvis en eller anden af mine Læsere, til hvem 

 jeg nys appellerede, skulde finde paa noget bedre, end 

 Eumenes har gjort, beder jeg ham være saa venlig at 

 underrette mig derom: det vilde være en kuriøs Paralel- 

 lisme mellem Fornuftens Indskydelser og Instinktets 

 Tilskyndelser. 



XII 



OSMIERNE (MURERBIER). 



Deres Livsvaner. 



Februar har smukke Dage, der p^ger hen paa den 

 Fornyelse, for hvilken Vinterens Strenghed maa vige, 

 om end ikke uden Kamp. I de varme Skjul imellem 

 Klipperne begynder Egnens store Euphorbia, Græker- 

 nes Characias. Provencalernes Jusclo, at rette sin Blom- 

 sterklase, der tidligere var bøjet som en Krumstav, og 

 den aabner forsigtigt nogle af sine mørke Blomster, paa 



