OSMIERNE 227 



erhverver sig paa et Par Dage en vedholdende Erin- 

 dring om sin lille Landsby. Det er den, den er født i, 

 det er den, den elsker, det er den, den vender tilbage 

 til: Dulccs reminiscitur Argos*) . 



Endelig har enhver truffet sit Valg. Arbejdet be- 

 gynder, og hvad jeg havde forudset, bliver til Virkelig- 

 hed i langt højere Grad, end jeg havde turdet haabe. 

 Osmierne bygger Rede i alle de Aflukker, jeg har stillet 

 til deres Raadighed. Og nu lader jeg Jer, mine kære 

 Osmier, have frit Spil. 



Arbejdet begynder med, at man laver Boligen i 

 Orden. Stumper af Kokoner, Stænk af fordærvet Hon- 

 ning, nedstyrtede Brokker af Skillerum, Rester af ind- 

 tørrede Snegle paa Bunden af Sneglehusene og mange 

 andre Efterladenskaber, som strider imod Sundhedens 

 Krav, maa først og fremmest forsvinde. Osmien river 

 og siider heftigt i Smaastumperne, hvorefter den under 

 en ilter Brummen flytter dem langt bort, meget langt 

 bort, ud af Værelset. De er alle ens, disse flittige Ren- 

 gørersker, og i deres overdrevne Iver frygter de for at 

 belemre Stedet blot med et ubetydeligt Fnug, som de 

 maaske kunde lade blive liggende foran deres BoHg. 



Glasrørene, som jeg selv havde vasket i Masser af 

 Vand, bliver ikke fri for den mest indgaaende Rensning. 

 Osmien støver dem af, børster dem af med Børsterne 

 paa sine Kødder, og gaar demæst baglæns og fejer dem 

 ud. Hvormeget samler de paa den Maade sammen? 

 Saa godt som intet, men det ^r lige meget: som om- 

 hyggelige Husfruer fejer de dem alligevel ud med deres 

 smaa Koste. 



Og nu til Provisionerne og Skillevæggene! Her 

 er Arbejdets Orden forskellig efter Kanalens Kaliber. 

 Mine Glasrør er af meget forskellig Tvkkelse. De vi- 



•) Han mindes det kære Argos (Grækenland). 



15* 



