236 j. H. fabre: instinktets mysterier 



Reder, der har tilhørt Skurenes Chahcodoma. Ende- 

 lig har jeg uden Vanskelighed faaet den til at bygge 

 Reder i mit Arbejdsværelse med Glasrør til Boliger. Re- 

 sultatet overgik mine Forhaabninger. 



Behandlingen af Kanalen er den samme for disse 

 to Osmiers Vedkommende som for den trehornede Os- 

 mia. I den bågeste Del store Geiler med rigelige For- 

 syninger og langt fra hinanden staaende Skillevægge, 

 fortil snævre Celler med mindre Forsyninger og hinan- 

 den nær staaende Skillevægge. Endelig har de store 

 Celler givet mig store Kokoner og Hunner, de mindre 

 derimod smaa Kokoner og Hanner. Den heraf dragne 

 Slutning er altsaa nøjagtig den samme for alle de tre 

 Osmiers Vedkommende. 



Disse Slutninger passer, som mine Arkiver viser 

 mig det, Punkt for Punkt paa Murerbierne og Chalico- 

 domaerne, og af alle disse Fakta fremgaar der en simpel 

 og klar Lov. Naar man ser bort fra den ejendomme- 

 lige Undtagelse med den tretakkede Osmia, der blan- 

 der Kønnene sammen uden Orden, frembringer de Hy- 

 menopterer, som jeg har studeret, og rimeligvis en 

 Hoben andre først en sammenhængende Række Hun- 

 ner og dernæst en sammenhængende Række Hanner, 

 denne sidste Række med mindre Provisioner og snæv- 

 rere Celler. Denne Fordeling af Kønnene stemmer med, 

 hvad man længe har vidst om Honningbien, der begyn- 

 der sin Æglægning med en lang Række Arbejdsbier eller 

 ufrugtbare Hunner og afslutter den med en lang Række 

 Hanner. Paralellismen fortsætter sig med Cellernes 

 Rumfang og Mængden af Føde. De virkelige Hunner, 

 Bidronningerne, har Voksceller, som uden Sammenlig- 

 ning er rummeligere end Hannernes Celler, og de mod- 

 tager en langt rigeligere Næringsmasse. Alt bekræfter 

 derfor, at vi staar overfor en almindelig Lov. 



