OSMIERNE "239 



mia og den regelmæssige hos de andre Osmier og hos 

 Hymenoptererne i Ahiiindelighed kan henføres til en 

 fælles Lov. Det synes mig, at Delingen i Hunner først 

 og derefter Hanner, ikke er hele Sandheden. Der maa 

 være mere deri end dette. Og hvis jeg har Ret, er 

 denne Deling kun en meget lille Del af Sandheden, om 

 end paa anden Maade mærkeiig. Det er det, jeg har 

 i Sinde at slaa fast ved Forsøg. 



Denne Deling i Hunner og derefter i Hanner er i 

 Virkeligheden ikke ufravigelig. 



Det forholder sig saa, at Chalicodomaen, hvis Reder 

 tjener to til tre Generationer, a 1 1 i d lægger Han-Æg 

 i de gamle Hanceller, der kan kendes paa deres min- 

 dre Størrelse, og Hun-Æg i de gamle Hunceller, der er 

 af rummeligere Omfang. 



Denne Tilstedeværelse af de to Køn paa en Gang, 

 selv om der kun staar to Celler til Raadighed, den ene 

 rummelig, den anden snæver, viser paa den mest ind- 

 lysende Maade, at den regelmæssige Fordeling, der er 

 fastslaaet i de komplette, nybyggede Reder, her er af- 

 løst af en uregelmæssig Fordeling i Harmoni med An- 

 tallet og Rummeiigheden af de Kamre, det gælder om 

 at belægge. Lad os antage, at en Murerbi kun har fem 

 Celler til sin Raadighed, to større og tre mindre. Hele 

 Antallet svarer saa nogenlunde til en Trediedel af Æg- 

 antallet. Nu vel, i de to store Celler lægger den Hun-, 

 i de tre smaa Celler Hanæg. 



Da den Slags Forhold gentager sig i alle gamle 

 Reder, maa man nødvendigvis indrømme, at Moder- 

 bien kender det Ægs Køn, som hun lægger, siden dette 

 Æg bliver aflagt i en Celle af for dets Køn passende 

 Størrelse. Mere end dette: man maa indrømme, at 

 Moderbien efter Behag forandrer den Orden, hvori 

 Kønnene afløser hinanden, eftersom dens Ægmasse 



