244 J. H. FABRE: INSTINKTETS MYSTERIER 



Anatomi, og det er særligt for dem, jeg skriver, vil 

 rimeligvis forklare dette vidunderlige Fortrin hos Os- 

 mia-Hunneme paa følgende Vis: Moderbien har til sin 

 Raadighed et vist Antal Æg, nogle afgjort kvindelige, 

 andre lige saa afgjort mandlige. Det er den muligt, 

 naar den lægger Æg, at tåge snart af den ene, snart 

 af den anden af de to Grupper, og dens Valg er bestemt 

 ved Rummeligheden af den Celle, det i Øjeblikket 

 drejer sig om at befolke. Det hele skulde altsaa ind- 

 skrænke sig til et fomuftigt Udvalg blandt den hele 

 Ægniasse. 



Hvis Læseren har faaet en saadan Idé, maa han 

 skynde sig at blive af med den igen, thi intet kan være 

 mere forkert end den, hvad to Ord om Anatomien vil 

 vise. Hymenopterernes Hunners Forplantningsorganer 

 bestaar i Almindelighed af seks Æggestoksrør, en Slags 

 Handskefingre, der er grupperet i to Knipper paa tre 

 hver og munder ud i en fælles Kanal, Æggelederen, som 

 fører Æggene nedad. Enhver af disse Handskefingre, 

 der er temmelig brede ved Grunden, spidser sig hur- 

 tigt til henimod den øverste Ende, som er lukket. Den 

 indeholder et Antal Æg, 5 eller 6 f. Eks., der er ordnet 

 i en ret Linie som en Rosenkrans, de nedre af dem 

 mere eller mindre udviklede, de øvre næppe nok an- 

 tydede. Alle Grader af Udvikling findes, regelmæssigt 

 fordelte fra Grunden til Spidsen, fra næsten modne Æg 

 til svage Omrids af et Æg i sin Begyndelse. Enhver 

 Forandring i en Series Rækkefølge er umulig, saa snæ- 

 vert som Skeden slutter omkring Rosenkransen af Livs- 

 spirer. En saadan Forandring vilde iøvrigt have en 

 grov Urimelighed til Følge: den, at der i Stedet for et 

 mere modent Æg traadte et, der var mindre fremskredet 

 i Udvikling. 



For hvert Æggestoksrørs, for hver Handskefmgers 

 Vedkommende foregaar altsaa Udstødeise af Æggene i 



