252 .1. H. fabre: instinktets mysterier 



som efter Reglen skulde begynde med Hminer, begyn- 

 der nu med Hanner, men naar Æglægningen først er 

 naaet til den vide Kanal, bliver den fortsat i den tilvante 

 Orden. 



Vi har gjort et første Skridt, og det ikke noget lille: 

 naar Forholdene byder det, er Osmien i Stand til at 

 vende op og ned paa Rønnenes Orden. Hvis det snævre 

 Rør var tilstrækkelig langt, vilde det da være muligt 

 at opnaa en fuldstændig omvendt Orden, saaledes at 

 den fuldstændige Række Hanner vilde indtage det 

 snævre Rør bagtil, og den fuldstændige Række Hunner 

 det vide Galleri foran? Jeg tror det ikke, og jeg skal 

 sige hvorfor. 



De lange og snævre Kanaler er slet ikke efter Osmi- 

 ernes Smag, ikke paa Grund af deres Snæverhed, men 

 paa Grund af deres Længde. Man maa lægge Mærke 

 til, at Arbejdersken er nødt til at gaa to Gange baglæns 

 igennem dem, for hver Gang hun bringer Honning. 

 Først træder hun ind i dem med Hovedet foran for at 

 opgylpe Honningvællingen fra sin Kro, og da hun ikke 

 kan vende sig i en Kanal, som hun udfylder helt, gaar 

 hun baglæns ud, mere krybende end gaaende, en vanske- 

 lig Manøvre paa Glassets glatte Overflade og en, som 

 forøvrigt med en hvilken som helst anden Overflade har 

 den Mislighed, at de bagudstrakte Vinger, der gnides 

 imod Væggen med deres frie Ender, er udsat for at 

 blive trillet sammen og beskadiges. Hun gaar baglæns 

 ud, og efter at være kommen udenfor vender hun sig 

 om og gaar atter ind i Røret, men denne Gang baglæns, 

 for at børste sin Byrde af Blomsterstøv af paa Dyngen. 

 Disse io Baglænsture i noget mindre end Glassets hele 

 Længde bliver tilsidst pinagtige for hende, derfor giver 

 Osmien ogsaa snart Afkald paa at benytte en Kanal, 

 der er for snæver for hendes fri Bevægelser. Jeg har 



