OSMIERNE 255 



stærkt forkortet, naar Boligen er en Snegleskal, den er 

 næsten lig Nul, naar den er en Chalicodomcelle. Og 

 naar Kokonerne i det højeste er to eller tre i Tal, saa vil 

 Frigørelsen være fri for de Hindringer, som er uadskil- 

 lige fra de lange Rækker. At faa en Osmie til at beslutte 

 sig til at bygge Rede i el eneste Rør, der er langt nok 

 til at modlage hele Æglæget og paa samme Tid snæ- 

 vert nok til ikke at give den mere end lige netop Mulig- 

 lighed for at komme ind i det, synes mig at være et 

 Foretagende, der ikke har mindste Udsigt til at lykkes: 

 Bien vil ufravigelig afslaa at tåge imod denne Bolig, eller 

 den vil indskrænke sig til at betro den en meget ringe 

 Del af sine Æg. Med snævre Hulheder derimod, som 

 er af ringe Længde, synes et heldigt Udfald mig, om end 

 ingenlmide let, dog i det mindste meget muligt Ledet af 

 saadanne Betragtninger har jeg tåget fat paa den van- 

 skeligste Del af mit Problem: at opnaa den fuldstæn- 

 dige eller næsten fuldstændige Ombytning af et Køn 

 med det andet, at gøre, at en Æglægning kan komme 

 til at beståa af lutter Hanner ved at tilbyde Moderbien 

 en Række Boliger, som kun passede for Hanner. 



Lad os til at begynde med høre, hvad Busk-ChaJi- 

 codomaens gamle Reder har at sige os. Jeg har for- 

 talt, hvorledes disse, af smaa cylindriske Hulheder gen- 

 nemborede Mørtel-Rundinger bliver modtaget med tem- 

 melig stor Iver af den trehornede Osmia, som for mine 

 Øjne befolkede dem med Hunner i de dybe og Han- 

 ner i de mindre Celler. Saaledes gaar det for sig, 

 naar den gamle Celle forbliver i sin naturlige Til- 

 stand. Men ved Hjælp af et Rivejærn har jeg af skallet 

 en Rede, saaledes at jeg nedsatte Dybden af Hullerne 

 til en halv Snes Millimeter. Der er da netop Plads 

 i hvcr Celle til en Han-Kokon med en Lukkeprop uden 

 paa. Af Redens fjorten Huller lader jeg to urørte, og 



