OSMIERNE 259 



tyve, den talrigste, jeg nogensinde har erholdt at en 

 Osmia. Nuvel, at denne ualniindelige Etterkommeræt 

 var fem og tyve Hanner og én Hun! 



Det vilde ikke være nogen Nytte til at fortsætte 

 efter delte glimrende Eksempel, saa meget mere, som 

 de øvrige Serier alle, absolut alle, pegede i samme Ret- 

 ning. To Kendsgerninger springer i Øjnene efter disse 

 Oplysninger. Osmieii kan vende op og ned paa Orde- 

 nen af sin Æglægning og begyndc med en kortere eller 

 længere Række Hanner, før den frembringer Hunner. 

 Ja den kan gøre det bedre endnu, og det er den Lære- 

 sætning, som det fremfor alt kom mig an paa at be- 

 vise: Hunkonnet kan ombyttes med Hankonnet og 

 det i en saadan Grad, at det forsvinder, saaledes som 

 det fremfor alt vil ses ved det tredie Eksempel, i hvilket 

 den eneste Hun af en Familie paa seks og tyve skyldes 

 en lidt større Diameter af paagældende Snegleskal. 



Der staar den mod satte Ombytning tilbage: kun 

 at faa Hunner og meget faa eller slet ingen Hanner. 

 Den første Ombytning gør den anden meget sandsyn- 

 lig, uden at jeg dog endnu har kunnet finde noget 

 Middel til at faa den sat i Værk, Det eneste Forhold, jeg 

 raader over, er Boligens Vidde. I snævre Vraaer bliver 

 Hannerne talrige, og Hunnerne har Tendens til at for- 

 svinde, men i rummelige Boliger finder det modsatte 

 ikke Sted. Jeg faar der Hunner og derefter ikke min- 

 dre talrige Hanner, der er indelukkede i snevre Boer, 

 som efter Behov omgrænses af et forøget Antal Skille- 

 vægge. Faktoren: Pladsen er her uden Betydning. Hvil- 

 ket Kunstgreb skulde jeg da kunne bruge for at be- 

 virke denne anden Ombytning? Jeg ser endnu ikke 

 noget, som er værd at forsøge. 



Det er nu paa Tide at slutte. Da jeg lever af- 

 sides, i en ensom Landsby, og har nok at gøre med 



17* 



