260 J. H. FABRE: INSTINKTETS MYSTERIEK 



taalmodigt og iibemærket at pløje iiiin beskedne Ager- 

 fiire, kender jeg kun lidt til nye Synspunkter indenfor 

 Videnskaben. Da jeg begyndte at tåge fat og saa bræn- 

 dende ønskede at faa fat paa Bøger, var det mig meget 

 vanskeligt at skaffe mig saadanne, nu, da jeg nok kunde 

 faa dem, begynder jeg ikke mere at ønske dem. Det er 

 den sædvanlige Livets Gang. Jeg er altsaa uvidende om, 

 hvad der kan være kommen frem paa det Omraade, som 

 dette Studium af Rønnene har ført mig ind paa. Hvis 

 jeg fremsætter Læresætninger, der er virkelig nye eller 

 i det mindste mere omfattende end de allerede kendte, 

 kunde mit Udsagn maaske synes kættersk. Det er nu 

 lige meget: som den, der simpelhen fremsætter Fakta, 

 betænker jeg mig ikke paa at komme frem med dem, 

 idet jeg er overbevist om, at Tiden vil gøre Kætteren 

 til Rettroende. Jeg resumerer derfor mine Resultater. 



Naar de to Køn er forskellige i Størrelse og fordrer 

 ulige store Kvantiteter Føde, lægger Eierne Æg i Serier, 

 først Hunner, derpaa Hanner. Saafremt de to Køn er 

 lige store som hos Latreilles Osmia, kan den samme 

 Rækkefølge vise sig, men mindre konstant. 



Denne Delen i to Serier forsvinder, naar den Plads, 

 der er valgt til Reden, ikke er tilstrækkelig stor til hele 

 Æglæget. Saa kommer der delvise Æglægninger. som 

 begynder med Hunner og ender med Hanner. 



Saaledes som Ægget kommer ud af Æggestokken, 

 har det endnu ikke noget bestemt Køn. Det er i Æg- 

 lægningsøjeblikket eller lidt før dette, at det modtager 

 den sidste Paavirkning, hvoraf Kønnet afhænger. 



For at kunne give enhver af Larverne den Plads 

 og den Føde, som passer den, eftersom den er Han eller 

 Hun, raader Moderen over Konnet af det Æg, hun vil 

 lægge. Efter Forholdene i den Bolig, der ofte er andres 

 Arbejde eller en naturlig Huling, som der kun kan for- 



