264 j. H. fabre: instinktets mysterier 



det behagelige til det nyttige, gøre sig smuk, pryde 

 vore Bede og vise sig med Ære paa Blomsterbordet 

 i vore Saloner. Den har naaet dette Maal paa storartet 

 Vis, ikke med sine Blomster, der har været haard- 

 nakket uhandlelige i deres Beskedenhed, men med sine 

 Blade, som krøllede og spraglede har faaet Struds- 

 fjerenes krusede Ynde og en udvalgt Biikets rige Far- 

 ver. Den, der ser den i denne dens Pragt, kan ikke 

 mere genkende den som en nær Slægtning af Hverdags 

 Havebrugsproduktet, Grundlaget for Kaalsuppen. 



Som den første i vore Køkkenhaver, i Begyndelsen 

 næst efter Bønnen og senere hen efter Ærten, blev Kaa- 

 len holdt højt i Ære af den klassiske Oldtid, men den 

 gaar endnu langt længere tilbage i Tiden, saa langt, at 

 enhver Erindring har tabt sig om dens Oprindelse. Hi- 

 storien beskæftiger sig ikke med saadanne Enkeltheder, 

 den priser Valpladserne, som dræber os, men den er 

 tavs med Hensyn til Kulturmarkerne, som holder vort 

 Liv oppe, den ved Besked med Kongernes Slegfredbørn, 

 men ikke med Hvedens Oprindelse. Saaledes vil den 

 menneskelige Taabelighed have det. 



Denne Tavshed om vore kosteligste Næringsplan- 

 ter er meget beklagelig. Kaalen i Særdeleshed, den hæ- 

 derlige Kaal, Gæsten i vore ældste Haver, kunde have 

 fortalt os de mest interessante Ting. Den er i sig selv 

 en Skat, men en Skat, som bliver dobbelt udnyttet, 

 først af Mennesket, dernæst af Pieridens, den alminde- 

 lige og af alle kendte hvide Sommerfugls {Pieris bras- 

 sicce) Larve. Denne Larve ernærer sig uden Forskel af 

 alle Kaalsorters Blade, saa forskellige de ogsaa er af Ud- 

 seende, den begnaver med samme Appetit Blomkaalen, 

 Hovedkaalen og Kruskaalen, Turnipsen og Rutabagaen, 

 kort sagt alt, hvad vor Opfindsomhed med rundhaandet 

 Brug af Tid og Taalmodighed, har kunnet faa ud af 

 den oprindelige Plante siden de fjærneste Kulturers Tid. 



