KAALORMEN ' 2C9 



i retliuiede Rækker, der ligger saaledes op til hinanden, 

 at ethvert Æg støtter sig til to i den forudgaaende 

 Række. Denne Ordning giver, selv om den ikke er 

 fejlfril nojagtig, hele Historien en temmelig solid Lige- 

 vægt. 



At faa Æglæggersken at se umler hendes Arbejde 

 er ingen let Sag, bliver den iagttaget i for stor Nærhed, 

 flygter Pieriden straks. Arbejdets Udseende oplyser 

 Gangen i det. Læggerøret bevaiger sig blødt frem og 

 tilbage fra den ene Side til den anden. Gang efter 

 Gang, og et nyt Æg bliver lagt imellem to tilstødende 

 Æg i den foregaaende Række. Frem- og Tilbage-Be- 

 vægelsernes Vidde bestemmer Længden af Rækken, der 

 snart er længere, snart kortere, alt efter Æglægger- 

 skens Luner. 



Udklækningen finder Sted omtrent efter en Uges 

 Forløb. Den er paa lidt nær samtidig for hele Massens 

 Vedkommende, saasnart en Larve dukker frem af sit 

 Æg, dukker de andre ogsaa frem, som om Fødsels- 

 bevægelsen blev overført fra Nabo til Nabo. Paa 

 samme Maade synes en Meddelelse som den, der væk- 

 ker denne Ægmasses Befolkning, at brede sig i Knæle- 

 rens Rede. Det er en Bølge, som breder sig omkring 

 Udgangspunktet som Centrum. 



Ægget aabner sig ikke ved en Opspringen som 

 Planternes Kapsler, naar Frøet i dem har naaet Mo- 

 denheden, det er den Nyfødte selv, som laver sig en 

 Udgangsaabning, idet den gnaver Hul et Sted paa sin 

 Indhyldning. Henimod Keglens Spids opstaar der paa 

 den Maade en Slags regelmæssig Luge med glatte Rande 

 uden Flosning eller Uregelmæssigheder, et Bevis for, 

 at dette Parti af Muren er bleven begnavet og nedsvæl- 

 get. Ægget forbliver urørt paa denne Breche nær, der 

 netop er stor nok, til at Larven kan slippe ud igennem 



