270 J. H. FABRE: INSTINKTETS MYSTERIER 



den, og det staar fremdeles solidt last paa sin Griind. 

 Det er paa dette Tidspunkt, at Lupen bedst kan fast- 

 slaa dets smukke Bygning. 



Det tilbageblevne er en Sæk som af ekstrafin Guld- 

 slagerhud, gennemskinnende, stiv og hvid, der fuldt ud 

 beholder det oprindelige Ægs Form. En Snes længde- 

 løbende Striber af knudet Udseende løber fra Toppen 

 ti] Grunden. Det er en Magers spidse Hue, Mitraen med 

 Kanellering, ciceleret som en Rosenkrans, der er gjort 

 af en Juveler. Kaalormens Fodselsskrin er kort sagt et 

 udmærket kunstfærdigt Arbejde. 



Paa et Par Timer er Udklækningen af hele For- 

 samlingen endt, og Familien er samlet, mylrende paa 

 Ægkapsellaget, der er forblevet paa sin Plads. Den 

 bliver længe staaende paa dette Stykke flade Tag, før 

 den gaar ned paa det nærende Blad, den har endog 

 meget travlt der. Og hvormed? Den afgræsser et un- 

 derligt Grønsvær, medens de smukke Mitraer stadig 

 er paa Plads. De Nyfødte afgnaver roligt, metodisk, 

 fra Toppen til Basis de Smaasække, af hvilke de er 

 kommen frem. Efter et Døgns Forløb er der ikke andet 

 tilbage af dem end en Mosaik af runde Punkter, Grund- 

 voldene for de forsvundne, flaskeformede Hylstre. 



Kaalormen æder altsaa som sine første Mund- 

 fulde sit Ægs hindeagtige Omhylning. Det er et regel- 

 mæssigt genkommende Maaltid, thi jeg har aldrig set en 

 eneste af disse Smaaorme lade sig friste af det nære 

 Grønne, før den har endt det rituelle Maaltid, ved hvil- 

 ket den holder Gilde paa Flaskerne af Guldslagerhud. 

 Det er første Gang, jeg har set en Larve fortære den 

 Sæk, i hvilken den blev til. Til hvad Nytte er da den 

 underlige Kage for den nyfødte Larve? Jeg tænker 

 mig det saaledes: 



Kaalbladene har en glat Overflade, overtrukket med 



