272 j. H. iabre: instinktets mysterier 



Pieridens unge Afkom fra først af fandtes kamperet, 

 er alt altsaa bortgnavet lige ned til dens Basis, der er 

 ikke andet tilbage af den end de runde Spor efter de 

 enkelte Stykker, der dannede den. Opbygningen er for- 

 svundet, Mærkerne efter Fastkitningen er tilbage. De 

 smaa Larver er altsaa i Niveau med det Blad, som for 

 Fremtiden skal ernære dem. De er af en bleg orangegul 

 Farve og sparsomt besat med hvide Haar. Hovedet, 

 der er glinsende sort, er paafaldende ved sin Styrke, 

 det forraader allerede Fremtidens Slughalse. Det lille 

 Dyr maaler knap og nap to Millimeter i Længde. 



Saasnart den er i Berøring med sin Græsgang, Kaa- 

 lens grønne Blad, begynder Flokken at arbejde paa at 

 holde sig fast. Enhver af Ormene udsender af sine 

 Spindevorter til forskellige Punkter i sine nærmeste 

 Omgivelser korte Støttetraade, saa fine, at man netop 

 kan skeine dem ved at iagttage dem opmærksomt under 

 Lupen. Det er tilstrækkeligt til at holde det usle lille 

 Dyr, hvis Vægt næsten er lig med intet, i Ligevægt. 



Saa begynder Ernæringen med Plantestof. Den lille 

 Orms Længde forandres hurtigt, den bliver større og til- 

 tager fra to til fire Millimeter. Der indtræder snart et 

 Hudskifte, som forandrer Klædedragten: paa en bleg- 

 gul Grund spætter Huden sig med talrige sorte Punkter 

 blandede med hvide Haar. Tre-fire Dages Hvile er 

 nødvendig ovenpaa Hudskiftets Besværligheder. Naar 

 den er forbi, begynder den stærke Sult, som i Løbet af 

 nogle Uger vil gøre Kaalplanten til en Ruin. 



Hvilken Appetit! Hvilken Mave i stadigt Arbejde 

 Nat som Dag! Det er en fortærende Fabrik, som Næ- 

 ringsstofferne blot behøver at passere for straks at blive 

 omdannede. Jeg anretter for min Flok under Klok- 

 ken en Buket Blade valgt blandt de største, et Par Ti- 

 mer efter er der intet andet tilbage af dem end de store 



