KAALORMEN , 281 



ladninger, og jeg giver dem saaledes det Piiremiddel, 

 som den levende Larves Livsvirksomhed vilde have givet 

 dem. Efter at jeg havde tåget disse Forholdsregler, ser 

 mine Plejebørn i alle Henseender ud til at nyde godt at" 

 en iidmærket Sundhedstilstand, de drikker og trives 

 godt. Men denne Tingenes Tilstand kan ikke vare længe. 

 Allerede modne til Forvandlingen forlader mine Orme 

 Udstillingsglassets Spisehus, som de vilde have forladt 

 Larvens Bagkrop, de hegiver sig ned paa Jorden for at 

 forsøge at spinde deres smaa Kokoner. Det kan de 

 ikke, og de gaar derfor til Grunde. De har savnet et 

 passende Støttepunkt, det vil sige den døende Larves 

 Silkevæv. Det er nu lige meget, jeg har set nok til at 

 blive overbevist. Microgasternes Larver æder ikke i 

 dette Ords bogstavelige Betydning, de lever af en Suppe, 

 og denne Suppe er Larvens Blod. 



Lad os undersogo Snylterne nærmere, og vi vil da 

 se, at deres Kost nødvendigvis maa være flydende. De 

 er smaa hvide Orme, tydelig leddelte, med Forparten til- 

 spidset og bemalet med smaa, sorte Striber, som om det 

 lille Dyr havde drukket af en Draabe Blæk. De bevæger 

 Ryggen langsomt uden at flytte sig. Jeg lægger en af 

 dem under Mikroskopet. Munden er et lille Hul uden 

 nogot Udstyr, som kan være i Stand ti! al sønderrive, 

 hverken Kroge eller Horntænger eller Kindbakker: 

 dens Angreb er et simpelt Kys. Den tygger ikke, den 

 indsuger, den tager smaa Slurke af den omgivende 

 Væske. 



At den er ude af Stand til at ])ide, bekræftes ved 

 Sektionen af de angrebne Larver. Alt er fuldstændigt 

 i Orden i Patienternes Bagkrop til Trods for, at Antallet 

 af Plejebørnene næppe lader Plads tilovers for For- 

 døjelses-Indvoldene. Ingen Del bærer Spor af Ødelæg- 

 gelse. Heller ikke er der noget i det ydre, der for- 



