282 J. H. FABKE: INSTINKTETS MYSTERIEK 



raader en indvendig Ødelæggelse. De angrebne Larver 

 æder og vandrer om som de andre, uden at vise Uro, 

 Ilden Vridninger, der kunde være Tegn paa Smerter. 

 Det er mig umuligt at skeine dem fra de uskadte med 

 Hensyn til Appetit og rolig Fordøjelse. 



Henimod den Tid, da Spindingen af det for Op- 

 hængningen af Puppen nødvendige Næt nærmer sig, an- 

 giver endelig deres afmagrede Udseende den Sygdom, de 

 lider af. De spinder ikke desto mindre. De er Stoi- 

 kere, hvem Dødskampen ikke lader glemme Pligten. 

 Endelig dør de ganske blidt, ikke opædte, men af Blod- 

 mangel, ligesom en Lampe gaar ud, naar den mangler 

 Olie. 



Og saaledes bør det være. Larvens Liv, det at tien er 

 i Stand til at ernære sig og tilberede Blod, er en alxsolut 

 Nødvendighed for Ormenes Velfærd, den maa holde 

 Livet i sig omtrent en Maaned, indtil Microgasterens 

 Afkom er udvokset. De to Tidspunkter falder mærkvær- 

 dig godt sammen. Naar Larven holder op at æde og for- 

 bereder sin Forvandling, er Snylterne modne til at gaa 

 ud af den. Skroget udtørres, naar de drikkende ophorer 

 at have Brug for det, men indtil dette Øjeblik maa den 

 holde sig omtrent uskadt, om end slappere Dag for 

 Dag. Det er derfor af Betydning, at Larven ikke kom- 

 mer til at lide af Saar, selv af ganske smaa Saar, som 

 vilde hæmme Blodkildernes Funktion. Derfor har de, 

 der udnytter Skroget, paa en Maade faaet Mundkurv 

 paa, de har til Mund et lille Hul, som suger uden at 

 saare. 



Den døende Larve vedbliver med en langsom frem- 

 og lilbagegaaende Bevægelse af Hovedet at afsætte Traa- 

 den paa sit Væv. Det er i dette Øjeblik, at Snylterne 

 kommer frem. Dette gaar for sig i Juni og i Alminde- 

 lighed, naar Natten falder paa. 



