KAALORMEN 283 



Paa Buj,'siden eller paa en af Siderne, aldrig paa 

 Ryi:;j,'eii, aabner der sig en Breche, en eneste og anbragt 

 paa det Sted, hvor Modstanden er mindst, der, hvor to 

 Led støder sammen; thi det maa være et møjsommeligt 

 Arbejde at lave et saadant Hul, naar der mangler et 

 Redskab til at arbejde med. Maaske anbringer Ormene 

 sig paa Angrebsstedet og arbejder der efter Tur ved 

 at suge. 



I Løbet af kort Tid gaar hele Flokken ud gennem 

 dette Hul, og under urolig Sprællen slaar den sig ned paa 

 Larvens Overflade. Lupen kan ikke skeine Aabningen; 

 den lukker sig straks. Der er ikke engang nogen Blød- 

 ning, til den Grad er Skroget ble ven udtømt. Man maa 

 presse det mellem Fingrene for at faa nogle Draaber 

 Væske til at vælde frem og paa den Maade opdage Ud- 

 gangsaabningen . 



Omkring Larven, der ikke altid er helt død og 

 endog bliver ved at spinde lidt paa sit Væv, begynder 

 Ormene øjeblikkelig at arbejde paa deres Kokoner. Traa- 

 den, der er bleggul, bliver trukket ud af Spindevorten 

 ved en hurtig Bagoverbøjning af Hovedet og fæster sig 

 I Begyndelsen paa Larvens hvide Væv, senere til de 

 spindende Naboers Frembringelser, saaledes at de en- 

 kelte Individers Arbejde ved gensidig Sammenspinden 

 smelter sammen og danner et Knippe, i hvilket hver 

 af Larverne har sit Hylster. Det er i Øjeblikket ikke 

 den virkelige Kokon, som bliver spundet, men et fælles 

 Stillads, der skal gøre Fuldendelsen af de enkelte 

 Kokoner lettere. Alle disse Skeletter støtter sig til Na- 

 boernes og bliver, idet de blander deres Traade sam- 

 men, til en fælles Bygning, i hvilken hver Orm ud- 

 arbejder sig sin egen lille Hytte, hvor den endelig spin- 

 der den virkelige Kokon, et lille Arbejde af tæt Væv. 



I mine Opklækningsklokker faar jeg Grupper af 



