284 j. H. fabrp:: instinktets mysterier 



disse Smaakokoner i saa stort Tal, at de kan slaa til 

 til mine kommende Forsøg, to Trediedele af Larverne 

 3'der mig saadanne, i den Grad er Foraarsgenerationen 

 angrebet. Jeg lægger disse Grupper en for en i Glas- 

 ror. Dette skal være den Samling, af hvilken jeg kan 

 øse, idet jeg med Henblik paa mine Forsøg har hele den 

 Befolkning i min Haand, der er udgaaet fra den samme 

 Larve. 



Et Par Uger efter, henimod Midten af Juni, kom- 

 mer de udvoksede Microgastere frem. I det først under- 

 søgte Glasrør er de ca. 50 i Tal. Den travle Forsamling er 

 i fuld Parringsfest, thi begge Køn er altid tilstede blandt 

 dem, der har været Gæster i en og samme Larve. Hvil- 

 ket Liv, hvilket Elskovsorgie! Disse Dværges Dans for- 

 virrer lagttageren og gør ham svimmel. 



Størsteparten af de frihedshigende Hunner sidder 

 meil det halve af Legemet imellem Glasset og den Vat- 

 prop, som lukker den Ende af Røret, der vender imod 

 Lyset; men Bagkroppene er frie, de danner en cirkulær 

 Ring, foran hvilken Hannerne samler sig, sætter sig og 

 skynder sig med at tåge fat. Enhver af dem ser sit 

 Snit, enhver passer nogle Øjeblikke sine private Affærer, 

 viger saa Pladsen for sine Rivaler og begynder forfra 

 an det steds. Det forvirrede Bryllup varer hele Morge- 

 nen og begynder igen imorgen. Det er stadig det samme 

 Virvar af Par, der griber fat i hinanden, skilles og tager 

 fat igen. 



Man maa tro, at de, parrede i Frihed og ude i 

 Haverne, hvor de er mere ene, vil holde sig mere i Ro, 

 her i Glasset bliver Forholdene tumultuariske, fordi der 

 er en altfor talrig Forsamling i et snævert Rum. 



Hvad mangler der i deres fulde Lykke? Tilsynela- 

 dende lidt Føde, nogle Slurke af Blomsternes sukker- 

 holdige Vædske. Jeg giver dem Fode i Glassene, ikke 



