PUBLICACIONS DE L'INSTITUT DE CIÈNCIES 



Gènere 277. — DURIEUA BOISS. ET ReuT. 



(Michel Charles Durieu de Maisonneuve, 1 796-1878, eminent botànic, benemèrit de la 

 Flora del S. de França, d'Espanya i sobre tot de l'Algèria, en lloc de Duriea (0.) 



Flors blanques, petites, en umbel•la, assegudes, opositifòlies, de 3-5 radis 

 molt desiguals; bràcties de l'involucre desiguals, alguna petita, entera, li- 

 near, altres semblants a les fulles caulinars; petit involucre de 3-5 bractèo- 

 les linear-lanceolades, enteres o pinnatííides; llim del calze nul, pètals petits, 

 quasi orbiculars, escotats i terminats per un lòbul inflex, pestanyosos; estils 

 molt curts, divergents; fruit oblong, comprimit; cara commissural de la llavor 

 quasi plana, costelles primàries cobertes de vetes blanques, pluriseriades, les 

 4 secundàries amb agullons daurats, uniseriats, distints a la base, estrellats i 

 ganxuts a l'àpex, iguals o més llargs que l'amplada del fruit: herbes 

 anuals, arrel cònica, tronc de 12 dm., dret o ascendent, ílexuós, simple o 

 ramificat des de la base, hispídulo-escabrós, com tota la planta; fulles totes 

 peciolades, de contorn lanceolato-ovat, 2-3-pinnatisectes, de divisions lan- 

 ceolato-linears, cuites, petites. 



1,135—0. hispànica Boiss. et Reut.— 

 Daucus Durieua Wk. Càucalis hispàni- 

 ca Lamk. 



(dedicada per Willkomm a Durieu, com /'Isoe- 

 tes Duriei.) 



Geogi-afia. — Barcelona, al peu del barranc de Nova- 

 Belén. vessant meridional det Tibidabo (Senn.!, Llen.!, 

 Cad.) legi 22 Maj. 1910. Vid. Pau. Muntanyes de Po- 

 blet (Font). 



(i) Seguint a_/ii>síV«i7, ortografia variada que ja no era segura per 

 al mateix Linn. 



16 



