FLORA DE CATALUNYA 



Gènere 292. — FERULA TOURN- 



(Planta de tronc llarg: ho deriven de feriré, perquè hi castigaven els nois, com amb la 

 canya, amb més soroll que mal: la palmeta (cf. porriis) (').) 



Flors grogues, en umbel•les, la central gran, fèrtil, de 25-40 radis des- 

 iguals, prims; umbel•les laterals més petites, llargament pedunculades, so- 

 brepassant la central, ordinàriament estèrils; involucre i petit involucre 

 nuls, calze 5-dentat, pètals ovato-acuminats, enters o amb punta dreta o 

 encorbada; estils reflexos, més llargs que l'estilopodi; fruit el•líptic, depri- 

 mit; aquenis amb 5 costelles, les 3 dorsals íiliformes, les 2 marginals ala- 

 des, arrodonits pels caps; herbes perennes, d'arrel llarga, grossa, ramificada; 

 tronc de 1-2 m., dret, robust, estriat, glabre, ramificat, amb les branques 

 superiors oposades o verticil•lades; fulles blanes, verdes per les 2 cares, de 

 contorn triangular, pseudo-sobre-recompostes, amb els segments estretament 

 linears o íiliformes, llargs, estesos en un mateix pla, les inferiors amb pecíol 

 cilíndric, les superiors amb ampla beina membranosa i lliín curt o nul. 



1,164 —F. commúnis L. — F. nodiíló- 

 ra G. et G. 



(en Botànica tenim nodiflórus i nudiflórus; Me- 

 sembryanth., Helosciadium ; Torilis nodosa, 

 Jasminum nudiflorum; de nodus, íiu nus 

 (nusos), i nudus adj. nu, nua, nus.) 



Sinonímia. — Canyaferla, canyafel•lera (és 

 una de les pi. herbàcies de més talla); cast. 

 cafíaheja. 



Geografia. — Comú de la Puda a Vacarisses, enfront 

 de S. Salvador, bastant escassa; a càn Tobella, esquerra del Llobregat, al Cairat. = Mont- 

 serrat, camí de càn Gomis (Marcetl); de la Puda a Vacarisses (Font!); Fort Sarral, al Pir. 

 Orient., r. r. (Gaut.); abundant a Puimòrens d'Aragó i a les muntanyes de Caspe i Alca- 

 niz (Losc). — Maig-Jul. 



(i) Ferulago és una fèruU petita; cf. pastinago, ostriago, etc. 



43 



