PUBLICACIONS DE L'INSTITUT DE CIÈNCIES 



Gènere 318. — APIUM HOFFM- 



(Nom donat pels llatins a distintes umbel•líferes dels pantans o maresmes; també ho deri- 

 ven del celta apon, aigua, per la seva estació. Segons altres de apis, abella; cf. apiasíer, 

 la melissa i el julivert silvestre (0. Podria al•ludir a la olor, com certes pomes: Apion.) 



Flors blanquinoses, en umbel•les subsèssils o breument peciolades, de 

 6-12 radis desiguals; in\^lucres gran i petit nuls, llim del calze borrat, pè- 

 tals suorbicular-cordi formes, enters, amb punta inflexa o envolta; estils re- 

 flexos, més llargs que l'estilopodi; fruit subglobulós, quasi dídim, comprim-it; 

 aquenis de 5 costelles üliformes, iguals: herbes biennals, d'arrel fusiforme, 

 carnosa; tronc de 3-8 dm., dret, fistulós, fortament anguloso-solcat, molt 

 ramificat; branques erectes, glabres; fulles lluents, subcamoses, les inferiors 

 llargament peciolades, pinnatisectes, de 5 segments peciolats, ovato-cuneï- 

 íormes, inciso-lobato-dentats, el terminal 3-íid; fulles superiors assegudes a 

 una beina estreta i reduïda a 3 segments oblongs, inciso-dentats. 



1,219. —A. gravéolens L. 



(d'olor forta, no -precisament dolenta, perquè 

 aquí és molt agradable ^^^.) 



Sinonímia. — Api o àpit; cast. apio, apio de 

 laguna o palustre, apio silvestre; /;'. ache (per- 

 sil); angl. celery (parsley). 



Geografia. — Prats i llocs inundats del litoral, al 

 Vallés, Bages, Urgell, fins a la Cerdanya. — Jul.-Set. 



(i) h'apium silvestre és una menta; apium silviticum, l'artemísia 

 (Isid.), que altres tradueixen armuelle, que és cosa ben distin'a, és Atri- 

 plex (fr. arroche). 

 (2) Cf. /í«í/^>n ^rar.; però ^;(/a ^ríji'., etc. Es el d'aquesta planta un exemple notable dels efectes del cultiu, 

 que d'una planta ingrata, gens bona per a menjar, en fa una verdura dolfa, sucosa i blanca, d'una aroma molt apre- 

 ciada. Cf. Daucus o pastanaga i tantes d'altres. 



92 



