PUBLICACIONS DE L' INSTITUT DE CIÈNCIES 



Gènere 354- — TUSSILAGO L. 



(De iussis, la tos, perquè es considera bèquica, sobre lot la flor; !a terminació no ben 

 explicada encara, és la de solidago, plantago, filago, etc. (').) 



Flors grogites, les del centre tubuloses, estèrils, les perifèriques multise- 

 riades, ligulades, femenines, més llargues; calàtide solitària, dreta abans de 

 l'antesi; periclini cilíndric, de bràcties i-seriades, oblongo-linears, obtuses, 

 violades i escarioses al marge, freqüentment acompanyat d'un calicle de 

 poques bràcties, més curtes; aquenis fusiformes, de 5-10 costelles; plomall 

 albo-sedós, de pèls capil•lars i-seriats, subpestanyosos; receptacle alveolat; 

 herbes perennes, de rizoma gruixut, carnós; tronc de 1-3 dm., dret, coto- 

 nós, simple, monocèfal, escapiforme, amb escames ovato-lanceolades, obtu- 

 ses, dretes, violàcics, semiamplexicaules; fulles totes radicals, subsegüents a 

 les flors, peciolades, suborbicular-cordiformes, molt amples, sinaato-denta- 

 des, verdes i glabres per dessobre, albo-tomentoses per dessota. 



T. Farfara 



1,344. — T. Farfara L. 



(rectament farfarus íarfugium: chamaeleuce; 

 també és cl pollancre blanc; les fulles efectiva- 

 ment s'aporten a les de nostre T. Farfara, to- 

 mentoses pel revers. '^'^ 



Sinonímia. — Pota de cavall o d'euga, íills 

 abans que el pare; cast. tusilago, pie o una 

 de caballo. 



Geogj'ajia. —Terres argiloso-humides de tot el país, 

 des de la zona inferior a la pirenenca. — Març. 



(1) wi/i/'íífo i cartilàgo; pertanyen també aqui. 



(2) Cf. Walde, Latcin. etym. Worterb. s. v. farfertis. 



210 



