PUBLICACIONS DE L'INSTITUT DE CIÈNCIES 



Gènere 424.- CICHORIUM L. 



(Grec, •/.[•/wpr^; molts són els autors que ho deriven de y.'w, anar o venir, i '/wptov, camp; 

 planta dels camps; una mica agafat pels cabells, com se sol dir; el nom és egipci com 

 la pi. (Forskahij (■).) 



Flors blaves, calàtides solitàries a l'extremitat de les branques i axil•lars, 

 geminades o ternades, assentades; periclini 2-seriat, bràctees exteriors en nom- 

 bre de 5, més curtes, les internes en nombre de 8, endurides i soldades a la 

 base; aquenis subtetràgons, truncats a l'àpex; plomall coroniforme, molt 

 curt; receptacle pla, amb palletes al centre; marge de les arèoles pelut; her- 

 bes perennes, tronc de 5-10 dm., dret, flexuós, solcat a l'àpex, un poc 

 aspre, ramificat; branques divaricades, fulles molt peludes pel raquis, les 

 inferiors runcinades, amb el lòbul terminal gran i agut, les caulinars lan- 

 ceolades, enteres, amplexicaules, bracteïformes en l'inflorescència. 



1,580. — C. intubus C. 



(intubus intybus, que és la silvestre: endívia, 

 àr. endibeh ^'^) 



Sinonímia. — Xicòria amarga (xicoines), mas- 

 tagueres; cast. achicoria o chicoria silvestre; 

 fr. barbe du capucin ^3); ^7. radicchio, cicoria. 



Geografia. — Comú per prats i terres argilenques 

 des de la costa fins a la regió subpirenenca (també cul- 

 tivada). — Juny-Jul. 



(1) Chikoüryeh. 



(2) L•t xicoria de cafi is \ini Vir. que encara que adulterant- lo li 

 dona una aroma superior a l'anglés, El C. Eii.iivia L. que es cultiva^ é« 

 U escarola, amb distintes varietats. 



(5) També així la AV^f/.'j Damascena. 



4IO 



