FLORA DE CATALUNYA 



Gènere 428. — RHAGADIOLUS TOURN. 



(Ho deriven de òavai;, una escletxa canalicle, per les divisions semblants a un solc o 

 canaleta. Ho apliquen a les bràctees involucrals. Té el nom una forma diminutiva, 

 com Gladiolus.) 



Flors grogues, calàtides cilíndricoacampanades, petites, separades, en 

 panotxa fluixa i divaricada, les terminals curtament pedunculades, les axil- 

 lars llargament; periclini de 5-8 bràctees uniseriades, acrescents a la matu- 

 ritat i abraçant els aquenis perifèrics, acompanyat de petites bràctees a la 

 base en forma de calicle; aquenis alenats, arquejats, acrescents a la matu- 

 ritat, els exteriors estesos en estel, els interiors caragolats, tots o al menys 

 els perifèrics persistents, sense plomall; receptacle nu; herbes anuals, tronc 

 de 1-3 dm., generalment difús, ramificat, glabre; branques divergents, poc 

 fuUoses, nues superiorment; fulles molt variables, enteres, denticulars o 

 I irades. • 



1,585. — Rh. stellatus Gaertn. 



(forma d'estel que afecten els aquenis externs, 

 "patents.) 



a leiocarpus DC. — Aquenis llisos, fulles in- 

 feriors dentades. 



P intermedius DC. — Aquenis llisos, fulles in- 

 feriors sinuato-lirades. 



S edúlis DC. — Aquenis escabrosos, fulles in- 

 feriors llargues, lirades, amb el lòbul terminal 

 molt gran, suborbicular, dentat. 



Geografia. — Les tres var. es troben disseminades 

 per camps i sembrats de les zones inferior i miija, però sembla que predomina la 'fi inter- 

 medius DC. La 8 es comestible (edúlis), sinòn. Lampsana Rhag. L, 



415 



