FLORA DE CATALUNYA 



Gènere 446.-PICRIDIUM DeSF. 



(Tenim que picridia és = a picris, mxpíí;, una espècie de lletuga; una forma diminut, 

 com pteridium, i per altra banda seriola, de i^ip'-í, xicoira (".) 



Flors grogues, calàtides urceolades, solitàries, terminals, portades per 

 llargs peduncles un poc inflats a l'àpex i amb petites escames; periclini im- 

 bricat, de bràctees obtuses, les interiors lanceolades, les exteriors ovato-cor- 

 diformes, albo-escarioses al marge; aquenis dimorfes, els externs olivacis, 

 fortament tuberculosos, els interns blanquinosos, llisos; plomall 3 veg. més 

 llarg que l'aqueni, caduc; receptacle pla, nu: herbes anuals, d'arrel cònica, 

 tronc de 2-4 dm., dret, glabre, simple o ramificat; fulles glauques, les basi- 

 lars pinnatífides, les caulinars lanceolades, enteres o dentades, amplexicaulo- 

 auriculades, d'orelletes amples, arrodonides. 



1,642. — P. vulgare Desf. 



(és conegudíssima i molt buscada j>er a men- 

 jar-la com escarola ensiam.) 



Sinonímia. — Cosconilla; cast. lechuguilla 

 dulce. 



Geografia. — Marges, parets i vores de camins, par- 

 ticularment a les zones mitja i inferior. — Abr.-Nov. 



(i) Cf. TOXpÓÇ, amarg; TtlxpíSta aüxa, figues una mica amar- 

 gues; TltXpóXwTOÇ, «1 lotus amarg; el contrari (antònim) í» y^'^'^'^lj 

 el tipns radical és la pega (pix, picis, picatum), Itíava. 



461 



