FLORA DE CATALUNYA 



Ambrosiàcies. 



G. 457.-Xanthium. 



1,697. X. macrocarpum DC. 



{per l'invòlucre fructífer, aquí -pres com a fruit 

 veritable, molt voluminós.) 



Sinonímia. — Escorpins. 



Tija de 2-5 dm., dreta, robusta, angulosa, co- 

 berta de petits pèls setiformes aplicats i dirigits 

 vers l'àpex, ramificada; fulles llargament pecio- 

 lades, d'un verd groguenc, pubescents, aspres, 

 una mica consistents, ovato-triangulars, gene- 

 ^ . '"*'^'^**"'^"'" ralment subcuneïformes a la base, irregularment 



lobato-dentades; calàtides sèssils, aglomerades 

 a l'àpex de la tija i a l'axil•la de les fulles, les masculines poc nombro- 

 ses i situades a l'extremitat dels glomèruls; fruits més grans qu>e en l' espècie 

 anterior (20-25 mm. de llarg), poc nombrosos, rossos, piloso-glandulosos , to- 

 talment i densament coberts d'espines fortes, ascendents , recorbades des de la 

 meitat, ganxudes a l'àpex, més curtes que el fruit, que termina en dos becs cò- 

 nics, robustos, piloso-híspids i divergents a la base, glabres, recorbats cap endins 

 i ganxuts a l'extrem. 



Geografia. — Runes i llocs arenoses: Litoral de Barcelona, camps i vinyes de S. Cugat, 

 Valldoreix, Terrassa, Castellgalí i altres llocs de Bages. = Pla del Llobregat (Csta.); Besalú, 

 Devesa de Girona, r. (Vay.). — Jul.-Set. 



híbrids 



Sembla que no manquen pas híbrids en aquest gènere. El que, al nostre 

 entendre, es presenta més clar és el 



1,698. —X. Sallentii Senn— X. stnimarium x macrocarpum. 



La inflorescència, les espines que cobreixen els fruits i els becs terminals 

 pertanyen al X. strumarium; però llur vestidura glandulosa i les fulles corres- 

 ponen al X. macrocarpum. La magnitud dels fruits és intermediària entre la 

 dels de les dues espècies. 



Geografia. — Barcelona, litoral de Can Tunis, Setembre de 1913, Sen., Sali. et Cad. 



505 



