starý nález známý pod jménem PARAPITHECUS. Z vrstev svrchního oligocénu 

 známe již první opici anthropomorfní ze skupiny gibonů, známou pod jménem 

 PROPLIOPITHECUS HAECKELI, od níž lze sledovat takřka plynulou vývojovou 

 linii k dnešním gibonum. V pliocénu a pleistocénu známe již celou řadu opicích 

 zbytků, z nichž mnohé patří do rodů dnes ještě zastoupených, jako napríkl. 

 MACA'"A PRISCUS z pliocénu Francie, nebo MACACA FLORENTINUS z vrstev 

 italskýrh. Tento druh byl pravděpodobně velmi blízký dnešnímu magotu. Také 

 v Československu byly několikráte nalezeny v miocénních vrstvách zbytky fossil- 

 ních opic, napříkl. MESOPITHECUS PENTELICI. 



Do skupiny opic úzkonosých radíme podle moderní systematiky čtyři veliké 

 a dobře odlišitelné čeledi, jsou to především jako nejnižší skupina opice kočko- 

 da no vité (CERCOPITHECIDAE), dále jakýsi přechod k lidcopům, opice g i- 

 bonovité (HYLOBATIDAE), čeled lidoopů (PONGIDAEJ a konečně čeled 

 hominidů (HOMINIDAE), kam patří po somatické stránce také člověk. 



Vývojově nejméně dokonalou js čeleď opic kočkodan ovitých (CERCO- 

 PITHECIDAE), kam patří několik set druhů a zeměpisných ras opic žijících 

 v Africe a teplejší Asii. Velmi často se vyznačují dlouhým ohonem a u nSkte- 

 rých dochází k rudimentaci palce. Největším rodem^^ kde známe víc jak sto dru- 

 hů a zeměpisných ras je kočkodan (CERCOPITHECUS), jehož druhy jsou oby- 

 vateli afrických pralesů v tropické oblasti. Jsou přizpůsobeny pro život na stro- 

 mech, ale jsou i obratnými běžci. Nejznámější z nich je kočkodan zelený 

 (C. CALLITRICHUS) ze západní Afriky, který nechybí snad v žádné evropské 

 zoologické zahradě. Ostatní druhy kočkodanů jsou již méně hojné a některé 

 z nich se vyznačují velmi pestrými barvami srsti. Z příbuzných rodů uvedeme 

 manga beje (rod CERCOCEBUS), napříkl. velmi pěkného malého m a n g a b e- 

 je černého (C. ATERRIMUS) z Konga. V asijské oblasti patří sem několik 

 druhů rodu makak (MACACA), především nejznámější opička Indie a všech 

 vivarií a cirkusů, otužilá proti chladu i nevhodnému ošetřování, makak r h e- 

 sus (MACACA MULATTA). Rhesus žije téměř po celé Indii, často i hodně vy- 

 soko v horách. Do téhož rodu patří i známý makak magot [M. SYLVÁNA), 

 udržující se uměle v několika exemplářích na Gibraltaru v jižním Španělsku, 

 jinak žijící v severozápadní Africe. Velmi blízký je i m a k a k medvědí (MA- 

 CACA SPECIOSA), žijící v Číně a Japonsku. Skupina paviánů (rod PAPIO) 

 liší se od ostatních kočkodanovitých opic protáhlou psí tlamou a hrubou, méně 

 pohyblivou rukou. Jsou to silné opice přizpůsobené životu ve skalách, kde si 

 hledají potravu hlavně pod kameny, které obratně odvalují. Patří sem napříkl. 

 známý pavián pláštíkový (PAPIO HAMADRYAS), jehož samci se vyznačují 

 mohutnou hřívou na hlavě a plecích. Tento pavián žije ve smečkách ve východní 

 Africe, napříkl. v Ethiopii, hlavně ve skalnatých krajinách. Vedle jiných druhů 



