paviánů patří sem též známý mandril r ý h o 1 í c í (MANDRILLUS SPHINX) 

 ze západní Afriky. 



Zvláštní podceledí kočkodanovitých jsou opice bezpalcovité (COLOBI- 

 NAE), typické obyvatelky stromů, na nichž si hledají převážná rostlinnou potra- 

 vu. Projevuje se to jednak zvláštní úpravou ruky, na které zakrňuje palec, jed- 

 nak 1 speciální úpravou žaludku. Patří sem především guereza (rod COLO- 

 BUS), jehož druhy se vyznačují jemnou dlouhou srstí, takže bývají nemilosrdně 

 loveny jako kožešinná zvěř. Guerezy žijí ve stromových oblastech tropické Afriky. 

 Z indických opic si uvedeme rod hulmanů (SEMNOPITHECUSJ, z nichž např. 

 hul man posvátný (S. ENTELLUS) byl dříve uctíván v Indii jako zasvěcený 

 bohům a posloužil jako předloha Svatopluku Čechovi pro pcstavu Hanumana 

 v jeho stejnojmenné satyrické básni. Nejpodivnější opicí z této skupiny je k a- 

 hau nosatý (NASALIS LARVATUS) z pralesů na ostrově Borneu, který má 

 dlouhý převislý nos, takže se podobá lidské karikatuře. Zvláště samci se pyšní 

 touto pochybnou ozdobou a v rozčilení prodlužují nos až na délku deset centi- 

 metrů. Je to celkem velice vzácná opice a naše sbírky se mohou pochlubit 

 celou rodinou těchto výlučně býložravých opic. 



Druhá čeleď opic úzkonosých byla dříve zařazována přímo mezi lidoopy. 

 Správnější je však zařazovati gibony do podskupiny ANTHROPOMORPHA, ale 

 do zvláštní čeledi opic gibonovitých (HYLOBATIDAEj. V současné době 

 patří sem jednak rod siamang (SYMPHALANGUS) ze Sumatry, jednak rod 

 gibon (HYLOBATESJ, jehož druhy žijí v malajské oblasti jak na ostrovech, tak 

 i na pevnině. Giboni jsou něžné, nevýbojné opice, pomalých pohybů, schopné 

 dlouhých skoků a neobratné chůze po dvou po zemi, od stromu ke stromu. 

 Při této chůzi zalamují zvláštním způsobem dlouhé štíhlé ruce nad hlavou. 

 Jejich hlas je velmi zvučný a našemu sluchu lahodný. V zoologických zahra- 

 dách je vídáme jen zřídka, neboť jsou velmi citliví ke změně temperatury 

 a k podmínkám v zajetí. Někteří autoři věnovali gibonům velikou pozornost, 

 hledajíce v nich potomky výchozích forem, z nichž se vyvinuli i hominidi. 



Třetí čeledí úzkonosých opic jsou praví lidoopi (PONGIDAEj, kam radíme 

 z dnešních druhů orangutana, gorilu a šimpanze. Po všech stránkách, jak tě- 

 lesných, tak i duševních jsou tyto opice člověku nejbližší a skutečné předky 

 člověka musíme hledat ve formách velmi blízkých předkům lidoopů. Nesporné 

 předky anthropoidních primátů a pravděpodobně i hominidů musíme hledat 

 v úzkonosých opicích z rodu DRYOPITHECUS, jichž sporé zbytky jsou od r. 1856 

 nalézány v miocénních vrstvách Evropy, Asie i Afriky. Některé z těchto nálezů 

 ukazují spíše ke gorile, jiné k šimpanzu a některé z nich (např. DRYOPITHECUS 

 DARWINIJ snad k hominidům. Od miocénních až k pleistocénnim vrstvám lze 

 sledovat zbytky příbuzného rodu SIVAPITHECUS podle nalezišť asijských i afric- 



