je šimpanzova mimická schopnost, která mu umožňuje vyjádřit zřetelně různá 

 citová rozpoložení grimasou obličeje. 



Nejvyšší čeledí anthropomorfních primátů jsou homiuidi (HOMINIDAEj, 

 kteří se od předešlých dvou čeledí liší napřimoyáním postavy, ústupem špičáků 

 a zvětšujícím se obsahem mozkovny. Patří sem především vymřelá skupina ho- 

 minidů, podčeled AUSTRALOPITHECINAE, známá hlavně z četných nálezů v již. 

 a vých. Africe. Její zástupci žili v první polovině pleistocénu, přibližně před 

 třičtvrtě až půl miliónem let. Kosterní nálezy nejsou starého data a některé 

 z nich nebyly dosud podrobně zpracovány. Náležely jednak druhům, které žily 

 vedle sebe, jednak takovým, jež náležely jiným časovým obdobím. Je to například 

 geologicky starší rod AUSTRALOPITHECUS a jemu velmi blízký rod PLESIAN- 

 THROFUS zastoupený drobnými, vzpříma chodícími formami poněkud podobný- 

 mi šimpanzům. Australopithekové obývali otevřené krajiny a přizpůsobovali se 

 dokonce životu ve stepi; lovili menší zvěř a užívali jako zbraní ostrých kamenů 

 a úlomku kostí. Rody PARANTHROPUS, ZINJANTHROPUS a MEGANTHROPUS ob- 

 jevovaly se později, když klima se stávalo vlhčím. Tvořili je jedinci robustnější 

 tělesné stavby s mohutnějším žvýkacím aparátem, kteří, jak ukazuje struktura 

 jejich chrupu, živili se převážně potravou rostlinnou. Zvláštní postavení mezi 

 australopitheciny má vývojově pokročilejší rod TELANTHROPUS, o němž není 

 dosud jasno, zda představuje formu, která překlenuje mezeru mezi australopithe- 

 ciny — předlidmi a pithecanthropy — lidmi, či zda již patří do další skupiny 

 skutečně lidských typů. 



Vyšší podčeledí hominidů jsou hominidi vlastní (HOMININAE], kam 

 vedle opočlověka a pračlověka řadíme i člověka rodu Homo. Především je to 

 známý opočlověk jávský (PITHECANTHROPUS ERECTUSJ, na jehož kosterních 

 zbytcích byly zjištěny znaky čistě lidské vedle znaků připomínajících lidoopy. 

 Část mozkovny a stehenní kost tohoto předchůdce člověka nalezl v létech 

 1891—92 na Jávě u Trinilu holandský lékař Eugen Dubois a popsal tento nález 

 pod jménem, které předtím si zkonstruoval zcela teoreticky známý německý 

 darwinista Haeckel, aby označil tehdy neznámý přechodní článek ve vývoji člo- 

 věka z nižších forem. Později byly na Jávě nalezeny další zbytky opočlověka, 

 takže dnes můžeme tohoto dokonalého hominida, který žil ve středním pleisto- 

 cénu v ohdobí mezi 500 000—250 000 léty, zrekonstruovat zcela bezpečně. Velmi 

 k tomu pomohly pozdější nálezy paleontologa G. H. R. Koenigswalda z několika 

 míst na Jávě. Shrneme-li všechny poznatky, můžeme dnes stanovit, že jávský 

 opočlověk byl už tvorem lidským, i když velmi primitivním. Vysvítá to i ze 

 srovnání mozkového obsahu, který je u dnešních lidoopů 400—500 ccm, u sou- 

 časného lidstva asi 1420 ccm a u opočlověka asi 800—1000 ccm. Váhu mozku 

 opočlověka odhadujeme na 750 g, zatímco váha mozku dnešních lidí je průměrně 



