1350 g. Vedle kostí byly nalezeny i jednoduché kamenné nástroje, kterých opo- 

 člověk používal k obraně i k získání potravy. 



Většinou autorů byly k rodu Pithecanthropus přiřaděny systematicky i nálezy 

 opočlověka z Číny u obce Cou-khou-tienu nedaleko Pekingu, které byly popsány 

 pod jménem SINANTHROPUS PEKINENSIS. Zbytky Sinanthropa nalezli švédští 

 pracovníci J. G. Anderson a B. BOLIN, a hlavně pak čínský geolog Pej Wen-chung 

 který řídí vykopávky v Čou-Khou-tienu podnes. Vědecky je zpracoval D. Black 

 a F. Weidenreich. 



Rovněž z Afriky známe nálezy opolidí. Patří mezi ně především ATLANTHROPUS 

 MAURITANICUS, nalezený C. Arambourgem a R. Hoffstetterem v Ternifine v Alží- 

 ru. Sporné je prozatím, zda mezi opolidi můžeme počítat také pozdně datovaný 

 nález z Tanganjiky, popsaný H. Weinertem pod názvem Afrikán thropus 

 njarasensis, nebo již zmíněnou formu Telanthropus capensis 

 z Tanganjinky, kterou vědecky zpracoval sám nálezce J. T. Robinson. 



Ale i Evropa měla ve středním pleistocénu svého opočlověka z blízkosti rodu 

 Pithecanthropus. Je to takzv. ČLOVĚK HEIDELBERSKÝ, který podle čelisti obje- 

 vené u Maueru v r. 1908 byl popsán prof. Schoetensackem pod názvem Homo 

 heidelbergensis. Poněvadž tu jde zřejmě v systematickém zařazení nálezu o auto- 

 rův omyl, byl tento nález zařazen později do příbuzenstva opočlověka pod novým 

 názvem PROTANTHROPUS. 



Zatímco kostra opočlověka se liší v mnohých znacích od kostry člověka dneš- 

 ního typu, jsou tyto nápadné rozdíly setřeny, srovnáme-li kosterní pozůstatky 

 opočlověka s nálezy, které shrnujeme pod vědecký název HOMO NEANDER- 

 THALENSIS, nebo pod všeobecný český název PRAČLOVĚK. Objevy pračlověka 

 jsou jedny z nejstarších. Nejvýznamnější z nich byl nález v Meandrově údolí 

 u Důsseldorfu v Německu v r. 1856, který rozvířil otázku vývoje člověka a dal 

 plně za pravdu Darwinovi, když označil člověka jako „odnož opičího kme- 

 ne starého svět a." Od té doby by bylo podobných objevů učiněno mnoho, 

 takže dnes máme zcela jasnou představu o tělesné stavbě a vzezření pračlověka, 

 který žil asi před 150 000 až 50 000 léty. 



Lebka se vyznačuje ubíhajícím čelem, dobře vyznačenými nadočnicovými valy, 

 ubíhající bradou a předstupujícími čelistmi; nos však není plochý jako u opo- 

 člověka, ale již typicky lidský. Ale i když mozek pračlověka dosáhl kapacity 

 blízké dnešnímu člověku (1233 ccm), kvalitativně zůstává daleko pod ním. Vy- 

 vinuty jsou především partie smyslové, zatímco vývin čelních laloků, sídlo rozu- 

 mu, je stále nedostatečný. Pračlověk byl nositelem moustiérské jádrové kultury, 

 která se vyznačuje tvarově zdokonalenými pěstními klíny. Sestavíme-li četné 

 nálezy tohoto typu do mapy, ukáže se, že pračlověk žil na mnoha místech Evro- 



