badatelem Sonneratem na západním pobřeží Madagaskaru a byl pro zvláštní 

 úpravu chrupu dlouho považován za hlodavce. Má totiž bezkořenné dlátovité 

 řezáky a velkou mezeru mezi nimi a stoličkami. Teprve Owen na základě dí 

 kladného studia kostry zařadil ksukola definitivně mezi poloopice. Zatímco ně- 

 které znaky ukazují na druh velmi primitivní, jsou končetiny naopak velmi spe- 

 cializované pro vybírání hmyzích larev ze stromové kůry a podávání potravy 

 do úst. Prsty ksukola jsou totiž nápadně dlouhé a zakřivené, přičemž zvláště 

 u prostředního prstu jsou poslední články velice prodloužené a lysé. Na zadních 

 nohách je nehet vyvinut jen na palci, kdežto ostatní prsty jsou vyzbrojeny drá- 

 py. Načervenalé vypoulené oči jsou přizpůsobeny vidění jen za noční tmy. Ksukol 

 je zvíře stále ještě vzácné a ve sbírkách muzeí jen zřídka vídané. 



Na africké pevnině a v oblasti indomalajské žijí zástupci další čeledi o u t 1 o- 

 ňo vitých (LORISIDAE), kam patří celá řada rodů od štíhlých outloňů (rod 

 NYCTICEBUS) až na zavalitá galaga (rod GALAGO). Největší z afrických po- 

 loopic z této skupiny je šedavá kom ba ušatá (GALAGO CRASSICAUDATUS), 

 která žije v lesích východní Afriky. Galaga mají poměrně největší mozkovnu, 

 velmi krátkou tlamu a představuji progresivní typ poloopic. Jsou proto oddě- 

 lována velmi často do zvláštní čeledi GALAQIDAE. Některé druhy této skupiny 

 zasahují ve svém rozšíření až do západní Afriky; z kamerunských pralesů při- 

 vezl do sbírek Národního muzea zvěčnělý Alois David před druhou světovou 

 válkou podivnou poloopičku pot to (PERODICTICUS POTTO), která se vyznačuje 

 vlnatým kožíškem a rovným drápem na druhém prstu. 



Do zvláštního podřádu oddělujeme pro mnoho anatomických znaků čeleď 

 nártounovitých (TARSllDAE], kam patří jediný rod n á r t o u n (TARSIUS). 

 Systematika tohoto rodu rozšířeného na Sundském souostroví a Filipínách je 

 dosud nepřesně zpracována a podle některých autorů patří sem sedm, podle 

 jiných pouze tři druhy. Nejtypičtější je nártoun okatý (TARSIUS SPEC- 

 TRUM], který žije na Celebesu a několika jiných ostrovech. Z anatomie nártouna 

 víme, že je po mnohých stránkách dokonalejší než ostatní poloopice, takže byly 

 vysloveny i teorie, přivádějící předky nártounů do přímé souvislosti s předky 

 hominidů (tudíž i člověka). Zastáncem této teorie byl anglický anatom S. Wood- 

 Jones. Počet zubů je zredukován pro krátkost čelistí na 34 a očnice jsou tak 

 veliké, že vyplňují větší část obličejové partie lebky. Velmi nápadná je i podivná 

 úprava prstů, které jsou velmi tenké, pokřivené a na konci rozšířené v přísavné 

 terčky. Nártouni jsou noční, nebo soumraková zvířata žijící po párech v prale- 

 sích. Živí se hmyzem a drobnými plazv. 



Původ opic (ANTHROPOIDEAJ. Zdá se, že to byly právě tarsoidní formy 

 poloopic, které daly už v eocenu vznik prvním dokonalejším primátům, jimž ří- 



