linnou, tak i živočišnou. U některých druhi!i je nápadný pomalý a jakoby váhavý 

 způsob pohybu. Celý den prospí stočeny do klubíčka v úkrytu větví, nebo v du- 

 tinách stromů a teprve za večerního soumraku se probouzejí. Dostanou-li se 

 přes den náhodou na prudké světlo, lhostejno, zda přirozené či umělé, rychle 

 se z jeho dosahu snaží odklidit. Jejich veliké, tmavé oči nesnášejí světelné pa- 

 prsky a při prudkém osvětlení silně slzí. Za tmy oči lemuru světélkují, jak zjisti- 

 li všichni, kteří měli příležitost poloopice v přírodě či v zajetí pozorovat. Roz- 

 množování poloopic je velmi pomalé, neboť samice rodí u většiny pouze jediné 

 mládě, jen u některých příslušníků rodu G a 1 a g o jsou pravidelně dvě mláďata 

 a zcela výjimečně tři. 



Dnešní zeměpisné rozšíření poloopic je silně omezeno proti dřívějším obdo- 

 bím. Většinu druhů nalezneme na ostrově Madagaskaru, který je tím pověstný, 

 část druhů přechází i na africkou pevninu a jen několik dosahuje západních 

 oblastí Afriky; několik druhů pak obývá indomalajskou oblast a to jak pevninu, 

 tak i přilehlé ostrovy. 



Z čeledi lemurovitých (LEMURIDAE), která je omezena ve svém výsky- 

 tu na ostrov Madagaskar, uvádíme především lemura var i (LEMUR VA- 

 RIEGATUS), známého též pod českým jménem muna pestrobarevná. Vari má 

 protáhlou tlamu podobnou liščí, chvostnaté boltce a dlouhý huňatý ocas. Jeho ba- 

 revná srst je měkká a velice bohatá. Na ostrově Madagaskaru žijí ještě další 

 druhy lemurů z tohoto rodu. Bylo jich celkem popsáno 38, ale zdá se, že je 

 možno všechny převést na šest druhů. Z jiných rodů uvádíme rod Lepilem.ur 

 (L. MUSTELINUS). 



Zvláštní úpravou prstů se odlišuje od ostatních poloopic indri korunový 

 (INDRI BREVICAUDATUSJ, u něhož srůstají prsty do podivných chápavých kleští, 

 jimiž se ovšem indri bezvadně přidržuje v korunách stromů. 2ije společensky 

 v pralesích na západní straně Madagaskaru a podle jeho nevelkých očí můžeme 

 soudit na denní způsob života. Je to zvíře velice přítulné a lehko přivyká i lidem. 

 Hovové ho prý chovají dosti často v poloochočeném stavu ve svých domech a uží- 

 vají k lovu ptáků. Ocas je u této největší poloopice zakrnělý, na rozdíl od pří- 

 buzného příslušníka čeledi INDRIDAE, m u n y věncové (PROPITHECUS DIADE- 

 MA), která má dlouhý ocas. I tento druh je denní a je znám schopností skoků 

 dlouhých až deset metrů. Celkově upomíná muna věncová v celé své postavě, 

 úpravě nohy i ve způsobu života na opice. K téže čeledi patří ještě jeden noční 

 madagaskarský zástupce, známý pod jménem a vah i (LICHANOTUS LANIGER). 



Jednou z nejprimitivnějších poloopic je ksukol ocasatý (DAUBENTONIA 

 MADAGASCARIENSIS), který tvoří nejen zvláštní čeleď Daubentoniidae, 

 ale i samostatnou skupinu uvnitř řádu. Byl objeven teprve r. 1782 francouzským 



