dopředu a zpravidla vyvinuty v podobě uzavřené jámy, nebo alespoň uzavřené- 

 ho prstenu. Namíření očí dopředu umožňuje primátům daleko lepší soustředěné 

 vidění a spolupráci obou očí při vytváření obrazu. U vyšších primátů má obli- 

 čejová část lebky vývojovou tendenci ke zmenšování a počet zubů je obyčejně 

 32—36. 



Původ poloopic [PROSIMIAE]. Z prahmyzožravčích forem, popřípadě 

 z arborikolních savečků typu dnešních tan vznikly, snad už v období paleocénu 

 typy, která řadí někteří autoři již mezi primitivní p o 1 o o p i c e. Je to například 

 raleocénní INDRODON MALARIS, nebo spodnoeocénní PLESIADAPIS. V každém 

 případě to byli arborikolní savci, velmi blízcí dnešním poloopicím. Tyto druhy 

 žily v třetihorách na daleko větší rozloze než dnešní poloopice, takže například 

 nejstarší zbytky známe ze severoamerického a západoevropského eocénu. Podle 

 některých badatelů je těmto primitivním poloopicím snad nejbližší recentní 

 ksukol ocasatý (DAUBETONIA MADAGASCARIENSIS], který však úpravou 

 chrupu a prstů představuje na druhé straně druh silně specialisovaný ke způ- 

 sobu života, především ke způsobu přijímání potravy. Podřád poloopic dá se cha- 

 rakterizovat jednak přítomností 36 zubů v protáhlé tlamě a souvislostí jámy 

 oční s jámou spánkovou. Je zde však celá řada výjimek, takže podle některých 

 autorů je tento podřád skupinou umělou a bylo by správnější nahradit ho ně- 

 kolika samostatnými podřády. V každém případě můžeme zde rozeznávat jak 

 podle vývoje, tak i podle anatomických znaků dvě přirozené skupiny, u nichž 

 je celkem pro náš účel lhostejno jaký stupeň systematického žebříčku jim při- 

 dělíme. Jsou to především vlastní poloopice (LEMUROIDEA) s nejprimi- 

 tivnější formou placenty, které můžeme odvozovat od druhů, jichž zbytky známe 

 z amerického eocénu a které řadíme do čeledi NOTHARCTIDAE a z eocénu 

 evropského z čeledi ADAPIDAE. Tito třetihorní lemuři byli menší savci velikosti 

 veverky až vřešťana. Jejich chrup byl složen ze 40 zubů, které byly ve své stavbě 

 velmi primitivní. Mozek třetihorních poloopic byl podstatně menší než u dneš- 

 ních druhů a jevil zřetelně nižší stupeň vývoje. Druhou skupinou poloopic jsou 

 nár touni (TARSIOIDEA) s daleko dokonalejší placentou, blížící se poměrům 

 známým u opic. Příslušníci této skupiny žili už ve spodním eocénu jak v Evropě, 

 tak i v Severní Americe. Vesměs to byla malá zvířata, jen zřídka větší dnešního 

 nártouna. U všech jsou ornice nápadně velké, takže vyplňují větší část obličejové 

 partie lebky. Z třetihorních nártaunů zde uvedeme rod OMOMYS ze spodního 

 eocénu Wyomingu, rod TETONIUS ze stejných vrstev, z Francie pak rod PSEUDO- 

 LORIS a mladší MICROCHOERUS. 



Přehled poloopic. Dnešní poloopice jsou vesměs plachá noční zvířata, 

 která se tiše pohybují v korunách stromů, hledajíce si různou potravu jak rošt- 



