FLORA DE CATALUNYA 



Gènere 155- — FRANGULA BronG. 



(Es fa derivar del Ualí frango, rompre, al•ludint al caràcter frèvol del seu brancatge.) 



Flors hermafrodites, regulars, pentàmeres, verdoses, en fascicles axil•lars 

 poc fornits; pedicels 2-3 vcg. més llargs que el calze; lòbuls calicinals lan- 

 ceolats, drets, iguals al tub; pètals ovats, més curts que el calze; estams 

 més curts que els pètals; estil simple, estigma capital, llevors subtrígono- 

 lenticulars, amb una escotadura pregona a l'àpex, de llavis cartilaginosos: 

 arbust.de 2-3 m., ramificat, de branques alternes, inermes, fulles ovades, 

 trasovades o el•líptiques, enteres, alternes, caduques, amb 8-12 nervis late- 

 rals ben marcats, paral•lels, arquejats a l'àpex. 



Rhamnus Fràngula 



582. — Fr. vulgaris Rchb.— Rhamnus 

 Fràngula L. 



(vulgaris, per ser relativament comú.) 



Sinonimia. — Fràngula, vern menut: casL. 

 arraclàn, chopera; fr. bourgène, aulne noir. 



Geo^ra/ía.— Boscos i torrenteres: al Bergadà, sola- 

 ment en algun punt del riu Adest o riera de Marlés 

 (Puj. C.!); Ripoll, Ribes (Vay.); freqüent als voltants 

 d'Olot i Puigsacalm; a les dugués vessants del Pireneu 

 (Vay.); la Sellera (Cod.); Vall d'Aràn, Artiga de Viella, 

 Beret i Montgarri (Llen.!)- Abr.-Ag. 



Í7 



