FLORA DE CATALUNYA 



Gènere 153. — PALIURUS TOURN. 



(Greco-llalí iraXícupot;, nom d'un lladern espinós) ('). 



Flors hermafrodites, pentàmeres, regulars, grogues, petites, en raïms 

 axil•lars, pedicels més llargs que el calze, amb petites bracties curtes, pes- 

 tanyoses i caduques; calze rotaci, de lòbuls estesos, lanceolats i aguts, pè- 

 tals espatulats, petits, blancs, caragolats cap dintre, anteres grogues, ovari 

 semienfonzat en el disc, estil trífid, fruit carcérulus, hemisfèric, terminat en 

 una ala circular, plicato-radiada, ondulada pel marge, simulant una sàmara, 

 vermellós a la maturitat, 3-locular, de cel•les monospermes, Ilevors tras- 

 ovades, sense solc dorsal: arbustes de tronc dret, molt ramificat, amb les 

 branques íiexuoses, vírido-negroses; fulles alternes, dístiques, breument pe- 

 ciolades, ovades, subinequilàteres, obtuses, serrulades, trinerves, reticulato- 

 venoses, estipules espinoses desiguals, l'una llarga i -dreta i l'altra curta i 

 recorbada. 



574. — P. australis Gaertn. 



(australis, com cl Celtis, per la seva preferent 

 habitació, que és la meridional.) 



Sinonimia. — Espina vera, espina santa, es- 

 pinavesa; cast. cambrones, espina de Cristo; 

 it. marruca, soldino. 



Geografia. — M.&r%&s i llocs estèrils de la regió me- 

 diterrània: Pla de Barcelona, cordillera litoral; en dife- 

 rents llocs del Vallès, com Terrassa, Ullastrell, Abrera; 

 Figueres, San Jordi i altres punts de l'Empu-rdà. =Ca- 

 banes (Vay.); Olot, Roses (Bub.); Vich (Masf.); Lleida(Csta.). — Jul. 



Paliurus australis 



(i) No podem admetre per inversemblants les etimologies que consignen algunes flores. 



II 



