PUBLICACIONS DE L'INSTITUT DE CIÈNCIES 



Gènere 187. — BISERRULA L. 



(Llatí bis, dugués vegades, doble; sérrula, dimin. de serra, la serra; per la llegum serrada 



pels dos marges.) 



Flors blanquinoses, blavenques a l'àpex, petites, esteses, 3-10 en raïms 

 siibglobulosos; calze acampanat, 5-partit, pelut, de lacinies alenades, iguals, 

 tan llargues com el tub; estàndard ovat, escotat, més llarg que les ales i 

 tant com la carena obtusa; estams diadelfes, llegums penjants, completament 

 biloculars, deprimides '"^ de 15-30 x 6-8 mm., sinuato-dcntades pels 2 mar- 

 ges, polispermes, de llevors orbiculars, escotades; herbes anuals, de 1-3 dm., 

 troncs ajaguts o ascendents, peluts; fulles imparipinnades, amb 7-15 parells 

 de folíols petits, trasovato-cuneïformes, escotats, peluts; estipules ovato- 

 lanceolades, lliures, membranoses. 



Bisérrula pelecinus 



760. — B. pelecinus L. 



(grec TTsXs/cívoç, ttsXsxoç, una destral de dos talls; 

 insistint en la idea etimològica de bisérrula, el 

 llatí pelicinos (0 pelecina) significa tina herba 

 perjudicial als sembrats) '-•. 



Sinonímia. — Cast. Aserrucho; serradilla. 



Geografia. — Llos secs i herbosos: Vessant meridio- 

 nal del Tibidabo; Mollet, vores del Besòs; La Roca, 

 vores del Mogent; al peu del castell de Figueres; Cada- 

 qués i Cap de Creus, =S. Fost, Arenys de Munt i altres 

 llocs més enllà de Mataró (Csta.); Calella (Cuní); costes 

 de Roses, la Selva (Vay.).—Maig-Juny. 



(i) No coniprimi.leSj com diuen les obres descriptives, puix que és aplastada perpendicularment a l'embà o sigui 

 per les sutures que representen les cares de la fulla carpelar. 



(2) PeUiínon era el nom que donaren els grecs a lo que els romans ne digueren sauridacj, planta en Plini i en 

 Dioscor., una mala herba per als blats. 



158 



