FLORA DE CATALUNYA 



Gènere 200. — CICER L. 



(Nom de la planta entre els romans. Molts ei deriven de xï/.uç, força, vigor; per les qualitats 

 eminents que els antics li atribuïen (').) 



Flors blanques blavenques, solitàries, en'peduncles axil•lars, articu- 

 lats, bracteolats, més curts que les fulles; calze 5-fid, de lacínies iguals, les 

 4 superiors acostades, molt més llargues que el tub; corol•la apenes més 

 llarga que el calze, estams diadelfes, amb el tub truncat obliquament; íila- 

 ments alternativament dilatats a l'àpex, estil alenat, glabre a l'àpex; lle- 

 gum relativament grossa, molt inflada, ovoide, sentada, apiculada, 2-sper- 

 ma; llavors ovoido-còniques, rugoses; herbes anuals de 2-4 dm., piloso-glan- 

 duloses, de fulles imparipinnades, de 6-8 parells de folíoles ovato-oblongues, 

 serrades; estipules ovato-agudes, inciso-dentades. 



804. — C. arietínum L. 



(del llatí àries, arietis, el hité moltó; per una 

 certa semblança de les llavors amb el cap d'aquell 

 ruminant. Ja Plini diu arietinum cicer). 



Sinonímia. — Cigró, ciuró, cigronera; cast. gar- 

 banzo; fr. pois chiche (v. lathyrus); it. cece; 

 francog. vet., çoire. 



Geo^ra/Ya.— Cultivat i subesponlani.— Maig. 



(i) x(xa[xa és una espècie de llegum. Cf. c. xíxsppot lh'/po\ MaxsSóvóí; fortasse c. gr. xp'.óq; faselur 

 us, ...est genus, qui vocatur grece crii, Kitine dicitur cicer ariefimis. xptóq, el bè, emparentat amb'xipai; 

 , la dita castellana «de lejos le viene el i/íTo al o;arbanzo)). ' ' 



m ..erebin- 

 la banya. 



'95 



