FLORA DE CATALUNYA 



Lleguminoses. 



G. 203. - Scorpiurus. 



sada d'agullons forts, espessos o ganxuts; llavors semilunars, atenuades pels 

 dos caps. 



Geografia. — Camps i llocs incults, àrids: Comuna des del litoral al baix Empordà; al 

 Vallès i Penades, part de Bages. = S. Julià del Llori Bonmatí (Cod.); Olot (Tex.). — Abr. 

 Juny. 



833. — Sc. sulcata L. 



(del llatí sulcatus, de sulcus, solc; per la lle- 

 gum molt assolcada.) 



Planta de 1-3 dm., bastant pilosa, tronc 

 estriat, dret ascendent; fulles trasovades, 

 atenuades en llarg pecíol, 3-5 nerves; estipules 

 lanceolato-acuminades, amplament escarioses 

 pels dos marges, soldades al pecíol per la base; 

 flors grogues, petites, 2-4, sobre peduncles més 

 curts que les fulles, almenys al principi; divi- 

 sions calicinals lanceolato-acuminades, més cur- 

 tes que'l tub; llegum glahra i profundament 

 assolcada, caragolada en espiral regular, és a dir plana, contreta entre les 

 llavors, amb les 4 costelles dorsals erissades d'agullons prims, clars i ganxuts, 

 les. 4 ventrals inermes; llavors poc atenuades pels dos caps. 



Sc. sulcata 



Geògraf ia .—Monijuic (Salv., Vay.); litoral de Tarragona, a Salou (Llen.! in Hb. Cad.). 

 — Abr. -Maig (>>. 



(i) Encara que Linneus reuní la Sc. siibvillosa, la sulcata i muricata en una sola espècie, i d'aqueixa opinió participin 

 també Rouy i Fiori, els caràcters diferencials que havem observat en els exemplars estudiats, ens semblen suficients 

 per a considerar-les com a espècies distintes, d'acord amb l'opiuió de Costa, Coste i altres botànics. 



217 



