FLORA DE CATALUNYA 



Rosàcies. 



G. 225. - Agrimonia. 



tífer obcònic, fortament assolcat en quasi tota la seva llargària, terminat per 

 nombroses espines totes esteses i ascendents, ordinar. amh l'aqueni. 



Geograjia.— Freqüent per marges i llocs herbosos des del litoral al Cadí i altres indrets 

 dels Pireneus. — Juny-Ag, 



941. — A. odoràta Mill. — A. procéra 

 Wallr., raça de l'anterior, apud Rouy. 



(odoràta, de odor, odoris, per la olor que exhala 

 per les seves glàndules resinoses; procérus, ele- 

 vat; per la seva major talla.) 



Presentant l'aspecte de l'anterior, se'n dis- 

 tingeix per la major talla (6-10 dm.), tronc os- 

 tensiblement ramificat a l'àpex, verdós; fulles 

 més grans, segments més lanceolats, revers co- 

 bert de glàndules petites, brillants, que fan una 

 olor de trementina; raïm més curt i compacte, 

 flors més grans, tub del calze fructífer campanulato-hemisfèric, amb solcs su- 

 perficials apenes de la meitat del tub o quasi nuls; espines de la fila exterior 

 molt esteses i reflexes a la maturitat, quasi sempre amb 2 aquenis. 



Les flors de l'agrimònia són astringents, s'empleen per adobar o assao- 

 nar les pells (cuiro). 



A. odoràta 



Geografia. — Boscos i llocs herbosos; Olot, al bosc de la Tosca; S. Hilari, Montsolí. = 

 Ripoll, Campdevànol, Ribas; Collsacabra, Olot (Vay.); cap al port de Beret (C. et S.). — 

 Juny-Ag. 



303 



