PUBLICACIONS DE L'INSTITUT DE CIÈNCIES 



Gènere 227. — SANGUISORBA L. 



(Fuchs fou qui primer va denominar així la planta: de sanguis, sang, i sorbére, xuclar;, 

 la planta, per raó del àcid tànnic que conté, servi per a estroncar la sang (0.) 



Flors hermafroditesiapètales, nigro-purpúries, acompanyades de 2-3 bràc- 

 ties lanceolades, en espigues terminals oblongues i molt compactes; calze 

 4-sèpal, caduc, sense calicle, 4 estams inserts a la gorja del calze i oposat 

 als lòbuls del mateix, drets i tan llargs com ell, d'estil terminal curt, fili- 

 íorme, estigma dilatat; fruit d'aqueni tancat al tub del calze, endurit i tu- 

 berós, tetràgon: herbes perennes, de rizoma negre, cundidor; tronc de 

 3-10 dm., dret, angulós, glabre, ramificat a l'àpex; fulles imparipinnades, 

 7-15 folíoles ovato-oblongues, escotades a la base, glaucescents per sota, 

 peciolades, a veg. acompanyades de 2 estipuletes ovato-dentades; estipules 

 foliàcies, semilinears, dent adés. 



945— S. officínalis L. 



(pel seu empleu medicinal oficinal.) 



Sinonímia. — Pimpinela major; cast. pimpi- 

 nela mayor o de Espafia. 



Geografia. — Prats dels Pireneus; Peguera, Ribas, 

 la Cerdanya. = Prats de la regió pirenenca (Vay.); Vall 

 d'Aràn (Salv.!); Surroca, Viella, Arties (Csta.); Bager- 

 gues, Tredòs (Timb.); Pla de Beret (C. et S.). — Juny- 

 Agost. 



(1) Lleonard Fuchs, del segle setzí: ]3 fúcsia recorda el seu honorable nom, 



306 



