PUBLICACIONS DE L'INSTITUT DE CIÈNCIES 



Gènere 249. — MYRIC ÀRIA DesV- 



(De [í•jp'.y.Ti, que és el tamarix dels antics; myríca, que per extensió significa bruguera ('\) 



Flors vermelloses, grandetes, ovoides al botó, en espigues terminals, 

 clares a la base, denses i atenuades a l'àpex; bràcties ovato-acuminades, 

 més llargues que les flors; calze 5-partit, 5 pètals albo-violacis, estrets, 

 aguts, iguals al calze; 10 estams alternativament més curts, inserts al re- 

 ceptacle, soldats en tub pels filaments fins als 2/3; estil nul, estigma capi- 

 tato-trilobat; llavors ascendents, amb plomall estipitat: arbustos de 1-2 m., 

 drets, ramificats, anguiosos, glaucs, de fulles linear-lanceolades, obtuses, 

 planes. 



1,009. —M. Germànica Desv. 



(per la seva habitació.) 



Geografia. — Vores de rius i torrents: vores del Se- 

 gre, al peu de Térmens. = Nogueres, majorment la Ri- 

 bagorçana; de Pont de Muntanyana a Sopeyra (Csta.); 

 de Ponts a l'Hostal de Corp (Jover!); Organyà; Seu d'Ur- 

 gell (Bub.); vores del Fluvià (Colm.); partit d'Olot 

 (Tex.); Sallent, marges del Llobregat (Puj. C.!).—Abr.- 

 Maig. 



(1) Myrica o merica. Cf. Synopsis, VI, í, 524. 



362 



