Altcechische Leiche, Lieder und Sprüche des XIV. und XV. Jahrh. 677 



Jizf nie spievanie pfestane nynie, 25 



pyctez mne panny a siechetne panie, 

 ze mi jest zahynüli pro milovanie; 

 Slunecko vzchodi, zäi'ie vychodi, 

 ma zmilitka v mem srdecku vevodi, 



silnet mi na me mysli uskodi, 30 



Ac se zadnä nesmiluje. 



Bych mel na sem svete koho, 

 jenzf by mi pomohl tüziti, 

 Mel bych utesenie mnoho, 

 chteltbych mu s vierü slüziti. 3S 



Jakoz fenix oben nieti 

 tu kdez chce svü miadost vzieti, 



V ohnit vzhori v silne moci; 

 Takez muoj kvietek zadüei 



tuzebny plämen horüei ^^ 



V srdei nieti ve dne v noci, 



Z me raladosti jenz srdci tühy pfeji 

 a nesmeji 

 pro zlych lidi strach nikomemu zjeviti: 



V tejf zalosti jizf ja nosim na ütrobe, ** 

 a ve mdlobe, 



najkrassie zadna, pro te mi zahynüti. 



Zboznyt ma radost, a ja v tühach vadnu, 

 to vse pro mü zädnü, 



säm s sebü nie nevladnu; °^ 



juz pohfiechu nemämt uikdy nizädneho utesenie; 

 To< jest ma nuzie, ach hrozny osude, 

 ktoz tebe nezbude, 

 tent zalosti nabude; 



V srdecku, zädna , pro te ja mam tuzebne myslenie. ** 

 Meho tüzenie nemtim umensenie. 



pyc mne povetfie, pyc mne vsecko stvorenie, 

 karbunkut, zaficr i vse drabe kamenie, 

 Slunecne kvietie i vse na svete, 

 pyc mne lilium, pyc mne ruoze pfestkvücie, 

 chcef mi mä zmilitka moj zivotek odjeti, 

 Ac se neräci smilovati. 



60 



Orel divnü vasni mieva, 

 sve deti v slanci obrati. 

 Tut je V te horkosti zahrievä, 

 davt Jim v tu svetlost hiedieti: 



Ktcrezf jasne uzrieti nemoz 

 v slunce, tof sobi' ncspomoz, 



65 



