698 J. Feifalik 



XX. 



De Ainore mundi. Cancio de coloribtis. 



BARWY vsecky rostii na poli, 

 kterez nosi zemska rol/, 

 buoh zjednal k sve völi, 

 CO &e to znamenä koli, 



5 Modrü barvu mi'idri chväle, 



neb se V nicem nezkale; 

 CO cini to vsecko stäle, 

 protoz jest ta hodna kräle. 



Bielä barva dobrü nadeji mieni, 

 10 aie zef se snadne uspini, 



protoz ji mnozi vini, 

 ze z radosti smutek cini. 



Seiä barva vyse sebe saha; 

 kohoz pravä milost premähä, 

 IS V tom nebezpecna vähaj 



variij se jie jako vraha. 



Cervena barva u niilosti hori : 

 prava milost rovnä se k mori, 

 ktoz ji do starosti dvofi, 

 20 musit byti pro ni v hori. 



Zelena barva jest lehke ceny, 

 ale jest snadnä k promeneni, 

 liba k pohledeni, 

 brzkä take k promeneni. 



25 Brunatnü barvu mnozi niaji, 



neb ta tajnych veci taji: 

 ktoz pravü milost znaji, 

 nn'idri se s tiem casto obieraji. 



Blankitiia barva jesti^ celä nadeje, 

 30 nedbaj toho kdyz se dobfe deje, 



tak jakz s vieni pieje, 

 tiem smutne srdecko okreje. 



Cernä barva snuifek plodi, 

 vdovskemii stavu se hodi'; 

 3ä koniuz zalost v srdci skodi, 



mnobj't clovek v ni tak chodi'. 



Zlutü barvu toto hanie, 

 nebt jest hnutnä klevetänie, 



