I en annan handskrift, aftryckt i Egenh. ant. (s. 86), säger han ungefär 

 detsamma i öfrigt, men första meningen har där följande lydelse: »Portraitet, 

 som står framför Philosophia Botanica 1751, är ibland de bästa. Men det 

 som Wettenskaps-Academien lät måla 1774 kan föga förbättras.» Enligt 

 Fries, (a. a., D. 2., s. 250), står dock i Linnés anteckning »intet förbättras». 

 Med porträttet i Philosophia botanica menar lyinné Bernigeroths koppar- 

 stick och med det, som Vet. Akademien lät måla 1774, Kraffts oljemålning; 

 och orsaken till den första punktens olika lydelse i dessa båda anteckningar 

 är tydligen den, att den senare är gjord efter sedan Kraffts porträtt målades 

 år 1774. 



I de biografiska uppgifter, Linné sändt till Vet. Akademien i Paris, läm- 

 nar han äfven en beskrifning på sitt utseende, hvilken jag haft tillfälle att 

 se i af skrift hos prof. Fries. I denna upprepar han ungefär detsamma som 

 i de föregående, men med några förändringar. Sålunda lyder den första 

 punkten i denna beskrifning så: »Effigies Roslini optima» (Roslins porträtt 

 är det bästa). Denna beskrifning är sålunda utförd efter sedan R0.SLIN 1775 

 målat det porträtt af Linné, som nu finnes i Versailles, och detta har tydligen 

 gjort ett så starkt intryck på Linné, att han nu ansett det öfverflödigt att 

 nämna så väl Bernigeroths som Kraffts porträtt. I den ifrågavarande an- 

 teckningen säger han om håret, att det hvarken är rakt eller krusigt; hans 

 tidigare uppgift får väl sålunda modifieras därhän, att det var något vågigt. 

 Vidare tillägger han om ögonen, att de voro vänliga och muntra (»blandi, 

 hillares») samt nämner, att ögonbrynen voro bruna. Slutligen säger Linné 

 i sin Iter ad exteros (se E. Ährling, Carl v. Linnés ungdomsskrifter, 2:dra 

 serien, s. 380) på tal om kvinnorna i Lybeck: »Mest alla foeminse naso 

 recto ut meo» (nästan alla kvinnor ha rak näsa såsom jag), hvaraf man 

 synes ha rätt att sluta, att Linné verkligen hade rak eller i det när^ 

 måste rak näsa, såsom också är förhållandet på flera goda porträtt, under 

 det att på andra, äfvenledes goda, näsan är mer eller mindre krökt. 

 Jag kan ej finna annat, än att böjningen, åtminstone där den är mera 

 utpräglad, beror på konstnären, som fann denna form vackrare och — kanske 

 förnämare. 



Flera enstaka uttryck, som röra linnes utseende, torde nog finnas hos 

 olika författare, men så vidt jag har mig bekant, är det blott en, som något 

 närmare sysselsätter sig därmed nämligen Chr.Fabricius (Deutsches Museum, 

 1780, B. I., s. 433). Han vistades i Upsala 1763 och 64 samt säger om Lin- 

 nés utseende vid denna tid, således då Linné var 56 år, ungefär följande: 

 »von Linné var temligen liten och som han gick något böjd, såg han mindre 

 ut, än han i själfva verket var. Han var eljest väl byggd, men mager, och 

 när jag lärde känna honom, hade redan den tilltagande åldern fårat hans 

 panna. Hans ansiktsuttryck var öppet, nästan alltid gladt och visade stor 



— 16 — 



