nämligen en anekdot om drottning Lovisa Ulrica och Linné, hvilken i detta 

 fall synes mig mycket upplysande. Anekdoten meddelades honom af grefve 

 Nii,s Filip Gyldenstolpe, som själf var närvarande vid tillfället, en middag 

 vid deras Majestäters enskilda taffel, till hvilken Linné var anbefalld att 

 komma till Stockholm. Början af berättelsen lyder så: »Sedan man under 

 måltiden mycket talat om Natural-Historien, frågade Drottningen v. Linné: 

 om Han haft bud från Statue-Bildhuggaren Sergel, som bhfvit anbefald att 

 förfärdiga Hans medaillon. v. Linné svarade, att Han vore kallad att infinna 



sig, men utbad sig underdånigst att 

 få veta, hvartill medaillonen vore 

 bestämd ...» Beträffande det öf- 

 riga af anekdoten, som ej har nå- 

 gon betydelse för detta arbete, hän- 

 visar jag till Hedins of van citerade 

 skrift. Nu är det väl så, att Hedin 

 har en mängd mindre säkra uppgif- 

 ter, men jag kan dock icke tänka 

 mig, att han i detta sammanhang 

 skulle ha anfört Sergels namn, om 

 detta ej uppgifvits af Gyldenstolpe. 

 Sergel arbetade ju också i Stockholm 

 vid slottet 1759 — 67, hade blifvit 

 prisbelönt af Akademien 1761, och 

 det låg ju nära till hands, att drott- 

 ningen 1765 uppdrog åt honom att 

 modellera Linnés medaljong. 



Jag anser på grund af hvad jag 

 här anfört mycket sannolikt, att 

 denna medaljong är modellerad af 

 Sergel, och'^som', ett ytterligare stöd härför kan anföras, att baron Jonas 

 Alströmer på Östad meddelat mig, att han äger en dylik medaljong och 

 att denna enligt traditionen inom hans släkt skulle vara gjord af Sergel. 

 Då emellertid denne konstnär gjort en annan medaljong af Linné, och jag 

 ju icke kan fullt bevisa att det är han, som gjort den här ifrågavarande, vill 

 jag i det följande kalla denna för Drottningholmsmedaljongen. 



Från midten af 1760-talet härstammar säkerligen också en mig tillhörig 

 pastell af Linné (Nr 86, Fig. 14). 



I sin redogörelse för Linnéporträtt säger Hedin (a. a., s. 40): »En 

 systerson till v. Linné, vid namn Hök, hvars talang för portraitmålning var 

 synnerligen utmärkt, har förfärdigat hela Linnéiska familjens portraiter 

 i pastel, och därvid träffat en likhet, som är förundransvärd». Nu finnes på 



Fig. 14. 



46- 



