och är väl gräver adt; skada at det blifvit så fylligt, då det eljest borde varit 

 mycket likare. Hvar gång iag ser det, finner iag det i första momentet gan- 

 ska likt, men som försvinner så snart iag längre ser det. . . . Huru går det 

 med Roslinska portraitet? Kan det återfås? Det skulle bäst passa, at wara 

 uti Ämbets-huset, där begge Rudbeckarna äro förut.» 



Då I^inné d. y. skref detta, hade han tydligen ej fått någon underrättelse 

 om, att ett porträtt af hans far af Roslin blifvit skänkt till Vet. Akademien, 

 och det porträtt, beträffande hvilket han undrar, om det kan återfås, är tyd- 

 ligen detsamma, som I,inné d. ä. åsyftar i sitt bref af d. 17 sept. 1775, som 

 Roslin målat för hans räkning, men önskade taga med sig till Paris. 



I ett senare bref till Wargentin af d. 12 aug. 1779 säger Linné d. y.: 

 »Att min S. Fars portrait är skänkt af Roslin till Kongl. Academien, kan iag 

 vist aldrig ha något emot, utan är dermed ganska nöjd». Af detta synes 

 framgå, att lyinné d. y.då fått höra, att Roslin skänkt ett porträtt af hans 

 far till Akademien och, då han ej återfått det, som Roshn tagit med sig, det- 

 samma som han ansåg »bäst passa att wara uti Ämbets-huset der begge 

 Rudbeckarna äro förut,» antog, att det var detta, som blifvit skänkt till 

 Akademien. Det vore ju orimligt att sätta i fråga, att Linné d. y. skulle ha 

 något emot, att ett annat porträtt af Roslin skänktes till Akademien. 



Beträffande de tre porträttens förhållande till hvarandra kunna ju flera 

 kombinationer tänkas. För min del föreställer jag mig saken på följande 

 sätt. Roslin erbjöd sig, då han träffade Linné, att måla honom gratis och 

 gjorde detta för hans egen skull, möjligen äfven med en tanke på att måla 

 en replika för att utställa i Paris. Han målade då knästycket, hvilket Linné 

 själf såg och beundrade. Sedermera tog ofvannämnda tanke bestämdare 

 form, och då han ej under sitt korta besök, i Sverige hann utföra replikan, 

 tog han efter att ha erhållit Linnés tillstånd porträttet med sig till Paris. 

 Där blef till en början icke heller något gjordt åt saken. Först efter Linnés 

 död i början af år 1778 började han åter tänka på detta. Linné var nu emel- 

 lertid död och porträttet kunde således ej återsändas till honom. Roslin 

 bry*dde sig därför ej om att måla någon fullständig replika, utan behöll den 

 ursprungliga taflan och nöjde sig med att måla en bröstbild, hvilken han 

 föreslog Akademien att låta sticka i koppar, ett förslag, som föredrogs på 

 sammankomsten d. 10 sept. 1778 och af Akademien antogs. Denna bröst- 

 bild skänkte han sedan till Akademien, och denna, som visste, att Roslin 

 lofvat Linné porträttet, frågade hans son, om han hade något emot, att Aka- 

 demien mottog detta, hvarpå han förklarade, att han var »dermed ganska 

 nöjd». Roslin ansåg väl dock, att han borde i någon mån uppfylla det löfte 

 han gifvit Linné och sände så till familjen Gripsholmsporträttet. Att detta 

 tillhört familjen samt sedan blifvit inköpt af Gustaf III och uppsatt på Grips- 

 holm, angifves af Hofberg i Biografiskt handlexikon (D. 2., s. 197). När 



— 60 — 



