Därefter komma vi åter till ett svenskt skulpturverk, Byströms marmor- 

 staty i den botaniska institutionen i Uppsala (Nr 363, Pl. XVII). Fries omtalar 

 i Linné, (s. 411), att Uppsala studenter vid påsktiden samma år, som lyinné 

 dog, beslöto att prägla en medalj eller uppresa ett annat minnesmärke, men 

 att dröja med verkställandet till Sergels återkomst till Sverige. Om detta 

 beslut ledde till något resultat synes vara obekant. Konung Gustaf III 

 skall hafva på ritningen till den nya botaniska byggnaden i Uppsala, till hvil- 

 ken han själf lade grundstenen 1787, utmärkt den plats, där en Linnéstod 

 skulle ställas, och Hedin säger (a. a., s. 49) att Gustaf IV Adolf »i nåder gillat, 

 att Uinnés bildstod skall uppställas i det 

 nya Botaniska Husets Auditorium i Up- 

 sala », samt antar, att Sergel af konungen 

 blifvit utsedd att utföra denna. 



Någon staty blef emellertid icke vid 

 denna tid utförd. Sedermera togo stu- 

 denterna åter saken omhand och 1822 

 beslöto de uppresandet af en sådan. By- 

 ström fick dess utförande i uppdrag, och 

 d. 22 mars samma år undertecknades kon- 

 traktet mellan å ena sidan honom, å den ; 

 andra rektor E. G. Geijer och nationernas 

 kuratorer. Statyn skulle kosta 2,500 Rdr 

 Hamb. Banco. Ar 1829 aftäcktes den hög- 

 tidligt på den plats Gustaf III bestämdt, 

 där den ock fortfarande står. Denna staty 

 synes mig synnerligen tilltalande, ehuru 

 den omständigheten, att lyinné här fram- 

 ställes utan peruk, med kortklippt hår, 

 ger hufvudet ett främmande drag. 



I sammanhang med denna staty an- 

 ser jag mig böra nämna en liten osigne- 

 rad statyett (Nr 368), som helt säkert föreställer IvINNé och om hvilken jag 

 först alldeles nyligen fått kännedom. Den visar en viss öfverensstämmelse 

 med föregående, i det Linné äfven här är afbildad sittande, draperad i en vid, 

 fotsid kappa och håller en bok i knäet med vänstra handen, under det den 

 högra är upplyftad. Afvikelserna äro dock ganska stora och ansiktet, som 

 är föga utfördt påminner, ej mycket om Linné. Peruken, den på vänstra 

 sidan nedhängande hårlocken och den krökta näsan, som dock är skadad, er- 

 inrar om Bervics kopparstick. Om tiden för dess förfärdigande är intet bekant 

 Den har tillhört en kyrkoherde Wåhlin, som var född 1787, och har alltid 

 ansetts föreställa Linné. Att den gjorts i början af 1800-talet, är väl tämligen 



Fig. 31. 



T. Tullberg, 



81 — 



