SVENSKA LEDAMÖTER 9 



anses såsom en ibland Academiens förnämste grundsatser, det 

 ingen til medlem skall antagas, som icke äger sådan insigt, 

 til det minsta i någon slögd eller vetenskap, at han däruti 

 kan meddela sjelf någon nyttig underrättelse, eller som skulle 

 draga betänkande at undergå samma förbindelse, som de öfrige 

 ledamöterne efter Academiens reglor åligger.» 



Den "förbindelse", som här åsyftas, var ett ytterligare 

 försiktighetsmått, hvarmed akademien ville försäkra sig om 

 ledamöternas medverkan i arbetet och åtlydnad för stadgade 

 föreskrifter. Enligt grundreglerna skulle hvarje ledamot af- 

 lämna en egenhändigt undertecknad försäkringsskrift af föl- 

 jande innehåll: 



Jag undertecknad lofvar och försäkrar härmed på heder och ära, och 

 så vist jag om mit goda namn och rykte är öm och angelägen, at jag vil 

 heligt och obrotsligt hålla de reglor och författningar, som redan äro giorde, 

 eller hädanefter af Academien skulle komma at göras, samt at mit up- 

 förande skal svara emot inrätningens ändamål, nemligen Guds ära. Konun- 

 gens och Fäderneslandets välgång, jämte de til Academiens föresatte göromål 

 hörande nyttige och lofvärde vettenskapers och konsters upkomst och til- 

 tagande; ei underlåtandes at som en njttig landets inbj-ggare och en ärlig 

 Svensk man därtil för min del bidraga, så mycket görligit är, hvarförejag 

 ock vil vinlägga mig derom, at jemte Academiens reglors skyldiga efterlef- 

 nad, med al flit och åhuga, söka at befordra inrätningens uprätthållande 

 och förkofring, samt at afvärja alt, hvad den samma rubba, försvaga eller 

 omkulkasta kan, hvilket alt jag med mit egit namns imderskrift och sigills 

 vidtry ekande bestyrker. Datum etc.^ 



Den stränghet, hvarmed man höll på dessa försäkrings- 

 skrifters afgifvande, framkallade emellertid en strid inom aka- 

 demien — den första hvarom dess protokoll bära vittne — 

 hvilken allvarligt hotade att rubba den endräkt mellan leda- 

 möterna, som grundreglerna på flere sätt velat inskärpa. 



Konduktören vid fortifikationen Jonas Meldercreutz, då 

 en ung man om 24 år, hade efter vederbörligt inval blifvit, 

 den 15 sept. 1739, med öfliga ceremonier introducerad i aka- 

 demien, han hade hälsats med ett smickrande tal och slut- 

 ligen fått »et formulair til den vanliga försäkringsskriften, 

 med tilsäjelse at til nästa gång dermed i Academien infinna 

 sig». Han infann sig också, deltog ifrigt i öfverläggningarna, 

 men om försäkringsskriften blef ej tal, förr än, d. 6 okt., pro- 

 tokollisten Salvius tillfrågades, huruvida alla ledamöter af- 

 lämnat sådana skrifter, och då han svarade, att »de vore åt- 



> I akademiens arkiv förvaras ett stort antal af dessa försäkringsskrifter, hvilka afskaf- 

 fades först genom grundreglerna af 182(h, under ISOO-Ulet Kro de tecknade å tryckta formnlär. 



