14 SVENSKA LEDAMÖTER 



reglerna »et af Academiens ögnamärken», må följande d. 13 

 febr. 1740 fattade beslut anföras: 



Ehuru Academien är ganska angelägen om Svenska språkets förbätt- 

 rande, dock som thet samma ej kan komma under namn af någon vetten- 

 skap, hvilkas upodlande är Academiens hufvudändamål vid alla dess gier- 

 ningar, altså kan ej Academien antaga någon hädanefter til ledamot endast 

 för Svenska språkets skull, som ej uti andra vettenskaper, slögder och 

 konster äger någon kundskap. 



Till denna klass, hvars »förman» var Höpken — enligt 

 hans förslag skulle hvarje klass hafva en sådan — remitte- 

 rades i allmänhet till tryckning antagna afhandlingar för 

 språkets hyfsande. För realgranskning och anställande af 

 kontrollförsök fingo de öfriga klasserna mottaga inkomna rön 

 och skulle för sådant ändamål hålla särskilda sammankomster. 

 Redan 1741 (Yu) ansågs det lämpligare att uppdraga gransknin- 

 gen åt särskildt utsedda ledamöter »och därigenom undvika att 

 nämna ordet class, som härtill varit brukeligt, men nu redan 

 misshagat»; klassifikationen skulle dock äga bestånd, på det att 

 »Academien månde veta hvilka af sina ledamöter hon äger att 

 om vissa sakers öfverseende anmoda, utan att de sig det un- 

 dandraga kunna, enär så nödigt aktas». Det dröjde dock ej 

 länge, innan hela inrättningen råkade i glömska, och samma 

 öde rönte en d. 25 april 1747 på försök under ett år antagen 

 klassifikation, som skulle »tagas i akt vid inkommande hand- 

 lingars examinerande samt nya ledamöters föreslående», men 

 om hvars detaljer i öfrigt underrättelse saknas. Lika litet 

 bestående blef den skillnad mellan »brefväxlande» och »sit- 

 tande» ledamöter, som på Linnés förslag infördes d. 21 mars 

 1741. Redan i ledamotsförteckningen för 1749 äro de tecken, 

 som utmärkte denna skillnad, försvunna. 



Rätten att utesluta ledamöter hade akademien förbehållit 

 sig genom § 14 i Cap. I af grundreglerna, som stadgade: 



Men skulle någon af ledamöterne, emot förmodan, uti tvänne års tid 

 ei ingifvit något arbete eller på annat besynnerligt sätt bemödat sig för 

 Academiens välgång, så skal en sådan ledamot, såsom varande onödig, för- 

 lora sit säte och stämma, sedan de tvänne åren äro förflutne. 



Detta var ett grannlaga ärende, och då fråga därom tid 

 efter annan väcktes, finner man, att akademien gärna sökte 

 undanflykter för att slippa tillämpa bestämmelserna. Redan 



