SVENSKA LEDAMÖTER 15 



1745, d. 23 febr., hemställde Linné, »om icke grundreglerna 

 borde efterlefvas i anseende till ledamöters uteslutande, som 

 ej ingifvit något rön på tvenne år», men akademien beslöt 

 att »häröfver betänka sig till nästa sammankomst» ; d. 16 mars 

 1751 förklarades, att »emedan så få voro till städes, ville Aca- 

 demien ej denna gången» bruka sin rätt till uteslutning; och 

 d. 23 april 1760, då fråga ånyo förevar om att utesluta dem, 

 »som aldrig eller åtminstone icke på många år ingifvit något 

 rön och icke ens kommit upp i Academien, när de varit här 

 i staden närvarande, eller på något låtit märka sin åhuga 

 att tjäna Academien», stannade akademien i det slut »att 

 denna gången åtnöja sig med att påminna dem om deras 

 skyldighet och tillika varna dem, som här tills varit försum- 

 melige, med förmodan att de här efter blifva flitigare, eme- 

 dan Kongl. Academien eljest ej kan underlåta att åtlyda lagen» • 

 Emellertid har lagen verkligen blifvit tillämpad, om man 

 ock ej med Samuel Sandels kan säga, att »grundreglerna i 

 denna del gått i verkställighet mera, kan hända, än många 

 af våra allmänna lagar». ^ Ar 1748 uteslötos fem ledamöter,^ 

 nämligen Stobée, Strömberg, Adelheim, Hasselbom och von 

 Walden, och 1752 en, Ferber. Det synes som man härvid 

 förfarit utan anseende till personen, ty flera af de nämnde 

 innehade rätt framskjutna platser i samhället. Ja, grundreg- 

 lernas straffpåföljd kunde t. o. m. åberopas mot en person 

 efter döden, såsom hände år 1742, då det ifrågasattes huru- 

 vida, såsom vanligt, »parentation» skulle hållas öfver den be- 

 kante anatomen, professor Lars Roberg i Uppsala — »dock», 

 heter det i protokollet, »som Hr Roberg i lifstiden uppå Aca- 

 demiens till honom afgångna bref ej inskickat sin lefvernes- 

 beskrifning,^ ej med något gilladt rön inkommit, där likväl 

 han mer än tvänne år varit ledamot, ej heller upfyllt sitt vid 

 Academiens början gjorde löfte att vilja skänka henne 300 



1 Tal vid presidiets nedläggande d. 6 nov. 1771. 



2 Åtgärden vann Linnés synnerliga bifall. I bref till Elvins skrifver han därom: »Jag 

 har sport att Academien änteligen huggit till och uteslutit onyttige ledamöter för sig; det var 

 ganska ■wähl, det en gång skedde; det giör arbetsamme arbetare i vingården, medan någre 

 stå fåfänge på torget, det gifver estime». Linnés bref och skrifvelser, Afd. 1, D. II, s. 117. 



8 För att i akademien skulle kunna »parenteras» öfver aflidna ledamöter hade man d. 

 21 juni 17-10 beslutit, »at låta et circulair bref afgå til samtelige frånvarande ledamöteme 

 jämte anmodan at inkomma med deras lefvernes beskrifning, antingen öpen eller förseglad» 

 alt som hvar och en behagar». Till samma försummelse som Roberg hafva många ledamöter 

 såväl i äldre som nyare tider gjort sig skyldiga: 1767 "/lo beslöts »att å nyo uti Inrikes tid- 

 ningar påminna Herrar ledamöter om deras lefvernes omständigheters upgifvande», och 1776 

 ^/2 förnyades påminnelsen, under påpekande af att »härtils hafva ej mer än 12 af de nu lef- 

 vande den fullgjort». 



